Справа № 161/5312/16-ц
Провадження № 2/161/2382/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відвідача ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої ДТП

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, уточненою позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що 30.03.2015 року о 07.55 ОСОБА_8, керуючи автомобілем «Богдан А09202» д.н.з. НОМЕР_1 на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Гнідавська-Даньшина м. Луцька, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан дорожнього полотна, виїхав на зустрічну смугу, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, чим порушив п.п. 12.1, 12.3, 11.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 24 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіль НОМЕР_2, складеного 26.04.2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові даного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 42316,56 грн. Власником даного автомобіля є позивач. Вона (позивач) зверталася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування їй збитків, завданих ДТП. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2015 року її позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на її користь страхове відшкодування в сумі 42316,56 грн., пеня в сумі 1089,7 грн. та судовий збір. Проте, вказане рішення суду не виконано у звязку з тим, що Дирекцією Моторного (транспортного) страхового бюро України подано позов до Господарського суду м. Києва про визнання ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» банкрутом. У звязку з цим вона змушена повторно звертатися за захистом своїх законних інтересів до суду. Рішенням суду від 04.11.2015 року встановлено, що на час ДТП ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, який і здійснив страхування автобуса, уклавши з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» відповідний договір страхування. Відповідно до ст. 1172 ЦК України фізична особа відшкодовує шкоду, задану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, а отже відшкодувати суму збитків, завданих з вини ОСОБА_5 має фізична особа-підприємець ОСОБА_7 Оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільна-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Саме така правова позиція сформульована у постанові ВСУ від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15. Просить суд стягнути з відповідача на її користь суму збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки в сумі 42316,56 грн., витрати повязані з проведенням експертизи в сумі 800 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2015 року на користь позивачки з ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» вже була стягнута шкода, завдана ОСОБА_6 в результаті ДТП, вважає, що позов до нього предявлено безпідставно.

Представник відповідача суду пояснив, що дійсно позивач має право вільно на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права на відшкодування завданої шкоди; або шляхом звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоду, застрахувала свою цивільну відповідальність, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Позивач наданим їй правом скористалася звернулася до страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з відповідним позовом, за результатами розгляду якого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 04.11.2015 року ухвалено рішення. Дане рішення набрало законної сили. Крім того, позивачем та її представниками не надано суду доказів того, що таке страхове відшкодування позивачкою від страховика не отримано. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_5 надав пояснення аналогічні до пояснень відповідача, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 30.03.2015 року о 07.55 на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Гнідавська-Даньшина м. Луцька сталася ДТП за участю транспортних засобів автобуса «Богдан А09202» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, належного на праві власності позивачці ОСОБА_6 В результаті даного ДТП автомобіль позивачки отримав механічні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Власником автобуса «Богдан А09202» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_7, цивільна відповідальність якого застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», шляхом укладення полісу страхування № АС/5368777.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2015 року, ухваленому справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, приватний підприємець ОСОБА_7, про відшкодування майнової шкоди, позовні вимог ОСОБА_6 були задоволені частково - стягнуто з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на її користь страхове відшкодування в сумі 42316,56 грн., пеня в сумі 1089,7 грн. та судовий збір (а.с. 17-18). Дане рішення набрало законної сили і є чинним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вищевказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15.

Позивач ОСОБА_6 скористалася наданим їй правом вимоги у договірному зобов»язанні, способом здійснення свого права обрала звернення з вимогою про відшкодування шкоди до страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», за даним позовом Луцьким міськрайонним судом Волинської області 04.11.2015 року ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає, що позивач не має права повторного звернення з тими самими вимогами до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди у деліктному зобов»язанні.

Також з пояснень представників позивачки, наданих в судовому засіданні, на підставі рішення суду від 04.11.2015 року, позивачкою було отримано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у ВДВС ОСОБА_9»янського районного управління юстиції м. Києва. Належні та припустимі докази на підтвердження того, що примусове стягнення за даним виконавчим листом не здійснено, суми стягнені з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» позивачкою не отримані, суду не надані.

У якості підстави звернення з даним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 позивач також зазначає неможливість виконання рішення суду від 04.11.2015 року у зв»язку зі зверненням Дирекцією Моторного (транспортного) страхового бюро України подано позов до Господарського суду м. Києва про визнання ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» банкрутом, але жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надає, вказані обставини не є передбаченими законом підставами невиконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_6фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої ДТП слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 16, 979, 1194 ЦК України, Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої ДТП відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9