Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.02.2010 року він дав у позику відповідачу суму у розмірі - 40 000, 00 (соток тисяч) доларів США, про що була складена розписка.

Зазначає, що відповідач зобов'язувався повернути борг до 01.04.2010 року, однак на даний час його не повернув.

З врахуванням вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 625, 1046,1049 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 864 400, 00 грн. та судові витрати.

В подальшому позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог до 844 402, 00 грн. мотивуючи її тим, що 06.08.2015 року відповідачем було частково погашено борг, а саме в розмірі 19998, 00 грн., які були перераховані останнім на картковий рахунок позивача № НОМЕР_3 відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач та його представник в судовому засіданні уточненні вимоги підтримують з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просять позов задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позивача не визнають та просять відмовити в їх задоволенні з підстав пропуску позивачем строків позовної давності надавши відповідну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, що 02.02.2010 року позивач ОСОБА_3 надав в борг відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 40 000 Доларів США 00 центів, що підтверджується наданою суду копією відповідної Розписки від 02.02.2010 року (а.с.7).

Як вбачається зі змісту вказаної Розписки, відповідач зобов'язався повернути позивачу суму позики до 01.04.2010 року.

Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Глави 71, Параграфу 1. ЦК України (Позика).

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір позики в якому вони погодили всі його істотні умови, які є характерними для даному виду договорів, а саме суму позики яка складає 40 000 Доларів США та строк повернення позики - 01.04.2010 року.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 60, 10 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що останній отримавши в борг грошові кошти в сумі 40 000 Доларів США, свої зобов'язання щодо їх повернення в строк погоджений сторонами в укладеному між ними Договорі, належним чином не виконав.

06.08.2015 року відповідачем було частково погашено суму заборгованості в розмірі 19 998, 00 грн. і її загальний розмір на даний час становить 844 402, 00 грн.

Зазначені обставини, а саме факт часткового погашення відповідачем заборгованості, останнім та його представником в судовому засіданні не спростований.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачем його прав, у зв'язку з чим суд вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми бору за договором позики, що узгоджується із ст. 16 ЦК України та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що на даний час сума боргу відповідача перед позивачем становить 844 402, 00 грн. і саме такий її розмір підлягає до стягнення.

Суд не приймає до уваги заяву відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Так статті 256, 257 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи з характеру правовідносин, які виникли між сторонами суд приходить до висновку, що до них підлягає застосуванню саме загальна позовна давність.

Відповідно до статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З Розписки відповідача вбачається, що він зобов'язався повернути позивачу суму позики до 01.04.2010 року, тобто з 02.04.2010 року розпочався перебіг строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України, який за загальними правилами повинен був закінчитись 02.04.2013 року.

В той же час судом встановлено, а відповідачем та його представником не спростовано, що 06.08.2015 року відповідачем було частково погашено суму заборгованості в розмірі 19 998, 00 грн.

Стаття 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач здійснивши 06.08.2015 року часткове погашення боргу тим самим вчинив дії, що свідчать про визнання ним такого боргу і цим перервав перебіг позовної давності, а тому твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є без підставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6090, 00 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 3 500, 00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 257, 261,267, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047,1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11,57- 60, 84, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2):

- суму боргу в розмірі 844 402,00 грн.;

- витрати на проведення експертизи в розмірі 3 500,00 грн.;

- судовий збір у розмірі 6 090,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко