Справа № 465/3515/14 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2288/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Берези В.І., суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., за участю секретаря судового засідання - Куцика І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 4 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання втративши право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення ОСОБА_5 - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 243,6грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване у АДРЕСА_2, задовольнити зустрічний його позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення його, ОСОБА_2 та виселення ОСОБА_5, зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою за адресою - АДРЕСА_3 та вселення ОСОБА_2 у квартиру за адресою - АДРЕСА_3 і виселення ОСОБА_5 з квартири за адресою - АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необгрунтованим. Мотивує тим, що в період до ІНФОРМАЦІЯ_2 р. не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки здійснював догляд за хворими батьками до їх смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (день смерті ОСОБА_2 - батька апелянта). Також зазначає, що суд не взяв до уваги неправомірну поведінку ОСОБА_3 щодо вчинення перешкод апелянту у користуванні спірною квартирою, яка полягала у тому, що ОСОБА_3 не впускала апелянта до спірної квартири та не давала можливість апелянту вселитись у спірну квартиру. Дана обставина, як вважає апелянт, підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Крім того, вказує на те, що проти неправомірної поведінкуи ОСОБА_3 остання та її представник не заперечували. Суд критично оцінив покази свідків та не взяв їх до уваги. Апелянт зазначає, що не втратив інтерес до вказаного житлового приміщення, в зазначеному жилому приміщенні, знаходяться речі апелянта, апелянтом частково оплачувались комунальні послуги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника ОСОБА_11, представника позивача ОСОБА_12, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира по АДРЕСА_2 складається з 2-х кімнат та кухні з комунальними вигодами, загальною площею 49,8 кв.м. У такій зареєстровані ОСОБА_2-основний квартиронаймач, його колишня дружина-ОСОБА_3., син-ОСОБА_17., син дружини-ОСОБА_4.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 28.03.1989 р., що стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснював догляд за хворими батьками до їх смерті. Згідно свідоцтв про смерть, ОСОБА_13 (мати) померла ІНФОРМАЦІЯ_3., у віці 79р., ОСОБА_14, (батько), який був інвалідом 2-ї групи та страждав постконтузійним неврозом серця, помер ІНФОРМАЦІЯ_4., у віці 87 р.

Вирішуючи вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що в період до ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 не проживав у квартирі по АДРЕСА_4 з поважних причин, однак після смерті батьків відповідач у спірну квартиру не повернувся, поважності причин його непроживання не надав, тому зробив висновок про те, що відповідач більше 6 місяців не проживає у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 71 ЖК України, без поважних причин.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Стаття 71 ЖК України передбачає збереження права на житло за тимчасово відсутнім наймачем чи членами його сім"ї протягом шести місяців.

У випадку відсутності особи понад встановлені строки, визнання її втратившою право на користування жилим приміщенням вирішується в судовому порядку, згідно ст.72 ЖК України.

Як видно з матеріалів справи, у спірній квартирі згідно довідки ЛКП від 08.05.2014 р. зареєстровані 4 особи - ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_15 (син відповідача), ОСОБА_4 (син колишньої дружини ОСОБА_3.), та ОСОБА_3 (колишня дружина). Ними квартира на даний час не приватизована.

Як вбачається з актів комісії ЛКП «Навколо базару» від 11.12.13р, 13.02.14р.,16.04.14р. та 18.05.14р., 15.10.14р., відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, але фактично не проживає у такій.

З матеріалів справи вбачається про відсутність доказів щодо поважності причин непроживання у спірному житлі. Жодними належними та допустимими доказами не підтверджено про вчинення позивачу перешкод у користуванні квартирою та дій позивача на усунення цих перешкод. Навпаки, повідомленням ЛКП «Навколо базару» від 20.10.14р. та відповіддю Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 20.10.14р. №71/Ж-14/з підтверджено про відсутність будь-яких звернень з цього приводу.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відповідач звернувся 29.09.14р., тобто лише після подачі позову про визнання його таким, що втратив право на користування житлом, а отже жодного інтересу до цього часу до даного житла та проживання у такому не виявляв.

Доводи апелянта про невірну оцінку судом показів свідків у підтвердження його наміру вселення та перешкод у цьому на увагу не заслуговують, оскільки як встановлено судом першої інстанції з показів свідків, жоден з них очевидцем вказаного не був, та про зазначені події знали лише зі слів відповідача, який заходив до них та розповідав про свої наміри.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом про виселення з квартири по АДРЕСА_5 ОСОБА_5 та відмовляючи у їх задоволенні, суд першої інстанції виходив з недоведеності проживання у такій квартирі ОСОБА_5

З цим висновком погоджується і колегія суддів.

Так, з довідки №1008 від 10.10.14р., виданої виконкомом Підгірцівської сільради, ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_6 інших доказів на спростування цієї обставини матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції надав вірну оцінку і свідченням свідків, які на обставину перебування ОСОБА_5 саме у спірній квартирі та у певний час чи протягом певного проміжку часу не вказували.

Доводи апелянта про те, що у спірному жилому приміщенні, знаходяться речі, та він частково оплачував комунальні послуги жодними доказами не підтверджено, а тому такі є голослівними.

Враховуючи наведене, рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.