Справа № 570/4269/16-ц
Номер провадження 2/570/1601/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей, а вона перебуває у відпустці по доглдяу за меншою дитиною, відповідач коштів на їх утримання не надає, чим ставить сім'ю у тяжке матеріальне становище, позивач у поданій до суду 31 серпня 2016 року заяві просить на підставі ст.75 СК України стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1 000 грн. 00 коп. щомісячно.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідач у поданих до суду запереченнях позов не визнає, оскільки сторони разом проживають, він офіційно працевлаштований, згідний сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 його заробітку, самостійно несе всі витрати по утриманню житла. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено судом, сторони з 08 червня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей, на утримання яких з відповідача стягнуто аліменти відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2016 року у розмірі 1/3 видів заробітку.

Покладення на одного з подружжя обов'язку по утриманню іншого на підставі ст.75 СК України можливо за наявності таких умов: 1) щоб подружжя знаходилося в зареєстрованому шлюбі; 2) непрацездатність одного з подружжя; 3) якщо одного із подружжя не забезпечують його доходи до рівня прожиткового мінімуму, що встановлений законом; 4) спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Такими, що потребують матеріальної допомоги, можуть бути визнані особи, у яких відсутні будь-які джерела для існування, а також і ті, які хоча і одержують заробітну плату, пенсію, доходи від використання їх майна, інші доходи, але ці доходи за своїм розміром не забезпечують їм прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, відповідно до закону сама по собі непрацездатність недостатня для виникнення права на утримання - той з подружжя, який є непрацездатним, повинен одночасно потребувати матеріальної допомоги.

Згідно із ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Право на утримання непрацездатний або той, хто потребує матеріальної допомоги, може реалізувати також лише за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, причому останнього не можна визнати неспроможним це робити у звязку з тим, що він, будучи працездатним, не працює без поважних причин чи має інших утриманців, оскільки законом не передбачено таких підстав звільнення від сплати аліментів. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, крім того, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін.

Наявність такої можливості визначається порівнянням доходів кожного з подружжя, співвідношенням їх з прожитковим мінімумом і з реальними витратами кожного з подружжя. Само по собі отримання одним з подружжя більш високого доходу не є підставою для відрахування частини його доходу на користь іншого з подружжя.

Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та непрацездатність позивача ніким не оспорюється та підтверджується відповідними доказами по справі, перевіреними судом. Як показав позивач, і даний факт не заперечується відповідачем, вона перебуває у відпустці до догляду за дитиною, а тому вона не є особою, яка потребує матеріальної допомоги на підставі вищевказаної ч.4 ст.75 СК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази які б свідчили, що матеріальне становище позивача є недостатнім для задоволення її потреб. Позивач зазначає, що відповідач зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу, посилаючись на його матеріальне становище, а тому є таким, що може забезпечити і її. Проте порівняння доходів не вбачається можливим, так як позивачем не надано жодних даних про це. Суд відхиляє доводи позивача про спроможність відповідача надавати аліменти на її утримання, оскільки достатніх та необхідних доказів про це суду не надано. Покликання позивача на спроможність сплати зазначеного розміру носить характер припущення та не є обґрунтованим. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що стягнення аліментів на утримання подружжя, можливе лише за сукупності наведених у ст.75 СК України обставин. Відсутність однієї із цих умов, на думку суду, унеможливлює стягнення аліментів.

За таких умов, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.