АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4819/16 Справа № 199/1029/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Дніпро

13 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.6-7/.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі /а.с.92-93/.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.97-100/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачу був виданий кредит на споживчі потреби в розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Умовами кредитного договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання зобовязань і порушення позичальником умов щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

У порушення умов спірного кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 57 254, 11 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 15 052, 95 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 38 072, 45 грн.; заборгованості з комісії за користуванням кредитом 4 128, 71 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 115, 27 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.10-12/.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2013 року було стягнуто з відповідача заборгованість станом на 31.05.2011 рік за цим же кредитним договором б/н від 11 березня 2008 року, у розмірі 34 948, 79 грн. /а.с.8-9/.

Враховуючи стягнуту рішенням суду 20.052013 року заборгованість, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитних коштів у розмірі 23 920, 59 грн. (з розрахунку 57 254, 11 грн. 34 948, 79 грн.).

Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо сприяння з боку позивача виконанню рішення суду від 20 травня 2013 року, оскільки виконавчий лист для його виконання до ДВС не предявлявся та на виконанні не перебуває, що свідчить про відсутність наміру позивача стягувати кошти у примусовому порядку.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивач скористався своїм правом на дострокову вимогу про повернення суми кредиту та відсотків за його користування разом з штрафними санкціями через невиконання відповідачем умов кредитного договору, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2013 року про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 34 948,79 грн. Отже, дії позивача регламентуються ст.ст. 611, 615 ЦК України про правові наслідки порушення зобовязання та односторонню відмову від зобовязання, що призводить до припинення зобовязання за законом, а позивач має право виключно на відшкодування інфляційних витрат та трьох процентів річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки, позивачем не було доведено ухилення відповідача від виконання рішення суду від 20 травня 2013 року та правових підстав стягнення заборгованості у визначеній позивачем сумі, суд першої інстанції саме з цих підстав відмовив в задоволені позовних вимог.

Тоді як, з апеляційної скарги позивача вбачається його незгода з застосуванням строків позовної давності до даних правовідносин у звязку з чим просить скасувати оскаржуване рішення суду.

Доводи апеляційної скарги спрямованні на розяснення порядку обчислення строку виконання зобовязань за спірним кредитним договором та підстави щодо застосування позовної давності. Посилаючись на її переривання рішенням від 20 травня 2013 року апелянт зазначає про необґрунтованість оскаржуваного рішення суду та його не відповідність вимогам статей закону наведених в скарзі.

Статтею 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Положеннями ст.. 292 та 295 ЦПК України закріплено, що сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою вони повинні зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду, а саме посилання на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.

Дослідивши наведені твердження апелянта в своїй скарзі та виходячи з визначених меж апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки посилання апелянта про безпідставність застосування положень ст..257, 258 ЦК України не знайшли свого підтвердження в висновках суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк», - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4