Справа № 201/6339/16-ц (2/201/1934/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 травня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення грошових коштів, який в подальшому уточнила (а. с. 3-7, 25-30).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що між ним та відповідачем 21 вересня 2015 року був укладений договір банківського вкладу у вигляді договору-анкети про отримання банківського продукту «Депозит» на суму 63 500,00 євро строком на шість місяців під 8,5% річних та датою повернення банківського вкладу 19 березня 2016 року. На виконання умов вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв зазначені грошові кошти. 21 березня 2016 року суму вкладу було переведено на картковий рахунок позивача, позивачу були виплачені грошові кошти в загальному розмірі 3500,00 євро, проте отримати суму вкладу повністю позивач позбавлений можливості, а на відповідну його вимогу відповідач повідомив щодо неможливості зняття грошових коштів у розмірі більшому, ніж еквівалент 5 000,00 грн. на день. 06 січня 2016 року між цими ж сторонами був укладений депозитний договір на суму 50 000,00 доларів США строком на шість місяців до 04 липня 2016 року, під 9,5% річних, які позивачу відповідач не повертає та не перераховує на запропонований позивачем банківський рахунок в іншому банку. У звязку із зазначеним, ОСОБА_1 просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на користь позивача за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 58 398,62 євро у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України шляхом перерахування на р/р 01, номер картки 736294 в ПАТ КБ «Приватбанк», з яких: 50 000,00 євро суму основного боргу, 6 217,80 євро пеню, 480,82 євро розмір нарахованих за вкладом відсотків, 1 700,00 євро інфляційні втрати; стягнути з відповідача на користь позивача за договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» від 06 січня 2016 року у розмірі 50 493,14 доларів США у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України, з яких: 50 000,00 доларів США сума основного боргу, 452,05 доларів США пеня, 41,09 доларів США нараховані за вкладом проценти; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору (а. с. 25-30).

Позивач та представник його інтересів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник інтересів позивача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову (а. с. 52-56), в яких просила суд відмовити у задоволенні даного позову як у безпідставному.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 21 вересня 2015 року був укладений договір банківського вкладу у вигляді договору-анкети про отримання банківського продукту «Депозит» на суму 63500,00 євро, строком на шість місяців під 8,5% річних та датою повернення банківського вкладу 19 березня 2016 року (а. с. 12). На виконання умов вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв зазначені грошові кошти (а. с. 13).

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 06 січня 2016 року був укладений договір банківського вкладу у вигляді договору-анкети про отримання банківського продукту «Депозит» на суму 50000,00 доларів США, строком на шість місяців під 9,5% річних та датою повернення банківського вкладу 04 липня 2016 року (а. с. 35-36). На виконання умов вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв зазначені грошові кошти (а. с. 37).

Судом встановлено, що 21 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» із письмовою вимогою про повернення вкладу за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року та нарахованих за ним відсотків (а. с. 15, 16), на яку отримав відповідь про неможливість отримання позивачем всієї суми вкладу, оскільки постановою Правління Національного банку України № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2016 року обмежено видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 50 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (а. с. 17).

ОСОБА_1 11 квітня 2016 року звернувся на адресу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» із письмовою претензією щодо негайного повернення банківського вкладу за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року шляхом перерахування грошових у розмірі 59 000,00 євро на р/р 01, номер картки 736294 в ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 18), додавши до заяви відповідне платіжне доручення (а. с. 19), яке не було виконано відповідачем через відсутність на документі обовязкових реквізитів: «цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу», «місцезнаходження банку бенефіціара» та «комісійні» (а. с. 20).

Листом від 22 квітня 2016 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» повідомив ОСОБА_1 про те, що безготівкове перерахування грошових коштів можливо здійснити лише внаслідок особистого звернення клієнта або його представника в банк (а. с. 21).

04 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» із письмовою вимогою про повернення вкладу за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року та нарахованих за ним відсотків, а також про повернення вкладу за договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» від 06 січня 2016 року шляхом перерахування грошових коштів на р/р 01, номер картки 736294 в ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 38-39), надавши при цьому відповідні платіжні доручення (а. с. 40, 41).

З виписки за рахунком № 358072 вбачається, що станом на 04 липня 2016 року на даному рахунку наявні грошові кошти у розмірі 50 956,95 доларів США, з яких 313,42 та 643,34 доларів США відсотки по строковим, 50 000,00 доларів США кошти депозитів закр. (а. с. 34).

Відповідно до пояснень, наданих стороною позивача у судовому засіданні, що також не заперечувалось представником відповідача, за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року у позивача наявні грошові кошти у розмірі 50 000,00 євро розмір вкладу та 480,82 євро нарахованих за ним відсотків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який встановлений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термі).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання повинно виконуватися в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України передбачено, що у разі, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, у звязку з чим вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 58 398,62 євро у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України шляхом перерахування на р/р 01, номер картки 736294 в ПАТ КБ «Приватбанк», з яких: 50 000,00 євро суму основного боргу, 6 217,80 євро пеню, 480,82 євро розмір нарахованих за вкладом відсотків, 1 700,00 євро інфляційні втрати; стягнути з відповідача на користь позивача за договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» від 06 січня 2016 року у розмірі 50 493,14 доларів США у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України, з яких: 50 000,00 доларів США сума основного боргу, 452,05 доларів США пеня, 41,09 доларів США нараховані за вкладом проценти.

Роблячи такий висновок суд виходив з того, що розмір облікової ставки НБУ за період з 20 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року становить 22%, за період з 22 квітня 2016 року по 23 червня 2016 року 19%, з 24 червня 2016 року по 14 липня 2016 року 16,5%; сукупний індекс інфляції склав 103,4%; кількість днів прострочки за договором від 21 вересня 2015 року склав 117 днів, за договором від 01 січня 2016 року 10 днів.

При цьому суд критично оцінює посилання сторони відповідача на постанову Правління Національного банку України № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2016 року як на підставу для неповернення вкладнику ОСОБА_1 у повному обсязі сум депозитних вкладів, оскільки така постанова є розпорядчим актом, який адресований обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками , які охоплюються його наглядовою діяльністю. Дана постанова банку не встановлює нових прав або обовязків для громадян, не може зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 6890,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391, 526, 533, 610, 651, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 за договором-анкетою банківського продукту «Депозит» від 21 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 58398,62 євро у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України шляхом перерахування на р/р 01, номер картки 736294 в ПАТ КБ «Приватбанк», з яких: 50 000,00 євро сума основного боргу, 6 217,80 євро пеня, 480,82 євро розмір нарахованих за вкладом відсотків, 1 700,00 євро інфляційні втрати.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 за договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» від 06 січня 2016 року у розмірі 50493,14 доларів США у відповідному еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України, з яких: 50 000,00 доларів США сума основного боргу, 452,05 доларів США пеня, 41,09 доларів США нараховані за вкладом проценти.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

ОСОБА_4 Черновськой