Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/3139/15 Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/778/3332/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що 01.01.2002р. вона розлучилась з першим чоловіком, а в 2003р. познайомилась з ОСОБА_4, з яким вони стали мешкати спільно за адресою: АДРЕСА_1. П'ятого квітня 2005р. ОСОБА_4 розірвав шлюб з дружиною, і з того часу вона з ним проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, побут та вели спільне господарство. 30 листопада 2013р. відповідач ОСОБА_4 вийшов з дому і зник. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2015р. ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім.

За час спільного проживання без реєстрації шлюбу ними було надбано наступне майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003р. випуску, номер кузова «НОМЕР_2», зареєстрований на ОСОБА_4, вартістю 128 402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., на загальну суму 2 033,20 грн.; житловий будинок АДРЕСА_3, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, вартістю 127 000,00 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB9085, рахунок НОМЕР_3 від 12.06.2013р. між ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на суму депозиту 40 000,00 грн., сума депозиту з відсотками станом на 10.05.2016р. становить - 67 030,24 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB4724, рахунок НОМЕР_4 від 20.08.2013р. між ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на суму депозиту 44 000,00 грн., сума депозиту з відсотками станом на 10.05.2016р. складає - 72 444,08 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB8830, рахунок НОМЕР_5 від 05.11.2013р. між ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на суму депозиту 28 224,86 грн., сума депозиту з відсотками станом на 10.05.2016р. складає - 44 970,95 грн. Загальна вартість всього вище перерахованого майна - 443 980,48 грн. Посилаючись на вказані обставини просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005р. по 30.11.2013р., визнати вищезазначене майно їх спільною сумісною власністю та поділити його наступним чином:

- виділити їй: житловий будинок АДРЕСА_3 вартістю 127 000,00 грн.; меблі для кухні вартістю 2 100,00 грн.; двоє дверей квартирних у зборі вартістю 1 167,05 грн. і 866,15 грн., на загальну суму 2 033,20 грн.; депозитний вклад, розміщений в ПАТ «А-Банк» від 20.08.2013р. на ім'я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_4 відповідно до договору SAMAB4724 на суму депозиту 44 000,00 грн., сума депозиту з відсотками станом на 10.05.2016р. - 72 444,08 грн. З депозитного вкладу в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013р. на ім'я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_5 відповідно до договору SAMAB8830 на суму депозиту 28 224,86 грн., сума депозиту з відсотки на 10.05.2016р. - 44 970,95 грн., виділити їй 18 412,96 грн. Визнати за нею право власності на вказане майно та грошові кошти на загальну суму 221 990,24 грн.;

- виділити відповідачу ОСОБА_4: легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003р. випуску, номер кузова «НОМЕР_2», зареєстрований на ОСОБА_4, вартістю 128 402,01 грн.; депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 12.06.2013р. на ім'я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_3 відповідно до договору SAMAB9085 на суму депозиту 40 000,00 грн., сума депозиту з відсотками станом на 10.05.2016р. - 67 030,24 грн.; поділити депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013р. на ім'я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_5 відповідно до договору SAMAB8830 на суму депозиту 28 224,86 грн., сума депозиту з відсотками на 10.05.2016р. - 44 970,95 грн., виділивши йому - 26 557,99 грн., та визнати за ним право власності на вказане майно та грошові кошти на загальну суму 221 990,24 грн.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь судовий збір у розмірі 2 219,90 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у періоді з 05.04.2005р. по 30.11.2013р., який позивач визначила як час сумісного проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, жоден із них не перебував в іншому зареєстрованому шлюбі.

30 листопада 2013р. ОСОБА_4 вийшов із дому та зник.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2015р. за заявою ОСОБА_3 оголошено її сина - гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., безвісно відсутнім з 01 січня 2014р.

В позові ОСОБА_2 зазначала, що їх постійним місцем мешкання з ОСОБА_4 була її квартира АДРЕСА_2, де вони проживали у вказаний період, мали спільний побут та спільний бюджет, вели спільне господарство. Та за вказаний період ними за спільні кошти та в інтересах їх сім»ї було придбано наступне майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003р. випуску, номер кузова «НОМЕР_2», зареєстрований на ОСОБА_4, вартістю 128 402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., на загальну суму 2 033,20 грн.; житловий будинок АДРЕСА_3, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, вартістю 127 000,00 грн. Крім того, ОСОБА_4 були покладені кошти в ПАТ «А-Банк» на три депозитних вклади. Це майно позивач вважала спільним сумісним майном та просила здійснити його поділ в обраний у позові спосіб.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не довела факту проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 у вказаний нею період та придбання за цей час в інтересах сім»ї зазначеного в позові майна, яке вона просила визнати спільним сумісним майном з цим відповідачем та здійснити його поділ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що факт проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 вона доводила, насамперед, показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, котрі підтверджували, що вони разом проживала однією сім»єю за адресою: АДРЕСА_1, тобто за її адресою, але суд безпідставно не взяв їх покази до уваги.

Однак з рішення суду вбачається, що суд ретельно проаналізував покази вказаних свідків та на підставі цього аналізу і співставлення з іншими доказами у справі зробив висновок, що достеменно встановити по наданих позивачем доказах факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім»ю без реєстрації шлюбу у період часу з 05.04.2005р. по 30.10.2013р. не уявляється можливим. А відтак суд визнав, що не можна вважати придбаним під час шлюбних відносин майно, яке позивач вважала спільним майном з ОСОБА_4

Колегія погоджується з цими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст.ст. 3, 74 СК України).

Таким чином, для з»ясування питання, чи були чоловік та жінка однією сім»єю, у випадку відсутності реєстрації шлюбу, слід встановити наявність всіх характерних ознак,

притаманних для сім»ї, визначених у вищенаведеній статті 3 СК України.

При цьому, важливим та першочерговим є саме те, як сприймав ці відносини кожен із

сторін, а не те, як виглядали ці відносини для інших осіб, які бачили лише зовнішню їх сторону.

Посилаючись на те, що її квартира у зазначений період була місцем проживання ОСОБА_4, позивач не зважила на те, що останній не був зареєстрований в ній, а залишався зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4, зазначаючи цю адресу за життя в усіх документах. Тобто він сам за життя не вважав квартиру позивача своїм постійним місцем мешкання. Але саме спільне проживання у одному помешканні, яке є постійним місцем проживання для кожної із сторін, є одним із елементів, які є складовою для визначення чоловіка і жінки як подружжя.

Те, що свідок ОСОБА_6 як сусідка ОСОБА_2 бачила ОСОБА_4 через день, через два, на свята, бачила його автомобіль у дворі, а також, як він своїм ключем відкриває двері квартири ОСОБА_2, не доводить саме того факту, що за життя ОСОБА_4 визнавав ОСОБА_2 своєю дружиною та мав з нею спільний бюджет та вів сумісне господарство. Те, що ОСОБА_6 бачила 29.02.2016р. на полицях в квартирі позивача одяг ОСОБА_4 взагалі не стосується того періоду, який позивач просить визнати як період фактичних шлюбних відносин; до того ж нічим не доведено, що цей одяг належить саме ОСОБА_4 Натомість, сідок ОСОБА_6 не знала, чи був у них спільний бюджет та про обставини придбання спільного будь-якого майна: дверей, будинку, відкриття депозитних вкладів, а також про їх взаємні права і обов»язки.

Свідок ОСОБА_7 також є сусідкою ОСОБА_2 по під»їзду та пояснювала про те, що бачила ОСОБА_2 та ОСОБА_4 часто разом, двічі як він заходив до її квартири, бачила їх із сумками з магазину, тому вважала, що у них сім»я. При цьому, достеменно їй не було відомо про спільність їх бюджету та ведення господарства, а такий висновок вона зробила з огляду на те, що бачила їх з покупками. Про обставини придбання спірного майна нічого пояснити не змогла.

Свідок ОСОБА_8 є рідною дочкою позивача, але з її пояснень вбачається, що вона протягом 2003-2013рр. проживала в квартирі з матір»ю дуже рідко та короткі проміжки часу через те, що в період 2003-2007рр. навчалась в училищі в м. Мелітополі та приїздила тільки на вихідні; потім навчалась в інституті в м. Києві і працювала там, тому приїздила до матері раз на три місяці; в 2009-2010рр. виїздила за кордон, де перебувала до 2013р. Проте жодних обставин про придбання будь-якого майна ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 та щодо джерела його набуття достеменно не знає.

Аналогічні пояснення надавали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які пояснювали, що зустрічались з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 4-5 раз на рік та вважають, що у них був спільний бюджет, оскільки вони проживали разом. Проте чітких пояснень, а не припущень, щодо спільного бюджету, джерела придбання будинку в с. Мар»ївці та наявності саме сім»ї, а не будь-яких інших стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, не надали.

Ніхто з допитаних з боку позивача вищезазначених свідків не надав пояснень, що при них сторони називали один одного дружиною та чоловіком, планували узаконити офіційно свої стосунки, розмовляли про спільні сімейні плани тощо. Також жоден із цих свідків чітко не зазначив фактів, з яких можна було б встановити, що сторони мали спільний бюджет.

Навіть сама позивач не надала конкретних пояснень з того приводу, де працював ОСОБА_4, який у нього був розмір заробітної плати, а також з яких доходів він відкривав депозитні рахунки, на яких зберігав значні суми, попри те, що сама ОСОБА_13 вказувала на його невеликі статки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що факт проживання її та ОСОБА_4 визнала свідок з боку відповідачів - ОСОБА_14, але остання при цьому пояснювала,

що її онук ОСОБА_4 дружиною позивача ніколи не визнавав.

Також в скарзі зазначено, що свідок з боку відповідача ОСОБА_15 - колишня

дружина ОСОБА_4 також визнавала факт проживання її та відповідача разом, але цей свідок знала все тільки з розповідей ОСОБА_4, який, як вона пояснила, говорив їй, що одружуватись не збирається.

Позивач вказує також про те, що сама матір ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в скарзі від 17.11.2014р. на дії органів розслідування щодо їх бездіяльності при розслідуванні кримінального провадження про зникнення ОСОБА_4, зазначила її як дружину сина.

Суд першої інстанції ретельно досліджував та аналізував ці ствердження та з»ясував, що цю скаргу складав від імені ОСОБА_3 її адвокат ОСОБА_16, який одночасно надавав правову допомогу і ОСОБА_2, тому він самостійно виклав ці обставини як він зрозумів, складаючи різні скарги як позивачу, так і відповідачу ОСОБА_3 Тому суд обґрунтовано вважав, що відомості із такої скарги не можуть бути належними і допустимими доказами на підтвердження сімейних відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Також є правильними висновки суду і в тій частині, що не можуть бути належними і допустимими доказами у цивільній справі пояснення свідків і потерпілих у кримінальному провадженні, які не були предметом оцінки суду при розгляді цієї кримінальної справи, у якій до тепер триває досудове розслідування. Для набуття статусу доказу пояснення цих осіб мають бути отримані шляхом їх особистого допитану в якості свідків у цивільній справі.

Ствердження апеляційної скарги, що суд безпідставно не взяв до уваги як доказ проживання ОСОБА_4 протягом 8 років у її квартирі довідку приватного підприємця ОСОБА_17 № 01/03 від 01.03.2016р., в якій надані відомості про те, що ОСОБА_4 користується автостоянкою «Водолій», яка знаходиться поблизу пр. Радянського у м. Запоріжжі з 24.06.2005р. по 30.11.2013р., оскільки мешкав за адресою: АДРЕСА_1, колегія вважає неспроможними.

На думку колегії, суд правильно визнав, що підприємець ОСОБА_17 не є особою, до компетенції якої входить надання інформації про місце проживання користувачів автостоянки, тому цією довідкою можливо лише підтвердити факт користування цією автостоянкою і не більше.

Вірно суд визначився і відносно фотографій, які позивач вважала доказами їх спільного сумісного проживання з ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зазначивши, що вони лише відображають окремі моменти спілкування сторін між собою та з іншими особами, але жодним чином не доводять фактів проживання сторін однією сім»єю, ведення спільного господарства та наявності спільного побуту і бюджету.

Не є доказами наявності спільного бюджету і відомості трудової книжки позивача та довідок про отримання нею заробітної плати і її розміру, які доводять лише той факт, що ОСОБА_13 працювала та мала дохід, але не свідчать про спільністю бюджету з ОСОБА_4

Отримання ж ОСОБА_2 у спадок грошових коштів у розмірі 7 669,38 грн. само по собі не доводить того, що вони були використані для придбання спірного автомобілю, меблів, холодильника, які позивач вважає спільним з ОСОБА_4 майном.

До того ж, суд з»ясував, що кухонні меблі знаходяться в квартирі позивача та ніхто не порушує її права на користування та розпорядження ними.

Те, що вона за своїми ж заявами, де без підтвердження будь-якими доказами зазначає себе дружиною ОСОБА_4, визнана потерпілою у кримінальному провадженні, відкритому за фактом зникнення ОСОБА_4, не доводить факту їх проживання однією сім»єю, оскільки органами досудового розслідування ця інформація не перевірялась.

Позивач зазначає про те, що суд не зважив на ті обставини, що будинок АДРЕСА_3 є спільним майном її з ОСОБА_4 як придбаний в період проживання її з покупцем однією сім»єю. Проте, по-перше, такий факт не є доведеним в ході розгляду справи, а по-друге, з тексту самого договору купівлі-продажу випливає зворотнє.

Так, в пункті 2.4 договору купівлі-продажу від 18 січня 2013р. нотаріус зазначив, що покупець, яким виступає ОСОБА_4, в шлюбі не перебуває та придбаває вказаний будинок за особисті кошти ( Т. 1 а.с. 136).

Вказане доводить, що за життя сам ОСОБА_4 не вважав себе таким, що перебуває у шлюбі, оскільки в будь-якому випадку при придбанні майна особами, які мають фактичні шлюбні відносини, сторони договору зазначають про це в тексті договору.

Отже, суд вірно зазначив, що у системному зв'язку необізнаність ОСОБА_2 про джерела доходів ОСОБА_4 протягом 11 років; посилання позивача на те, що останній особисто позичав кошти у її матері, а не вони обоє в інтересах сім'ї, як особи, які за твердженням позивача мали сталі подружні стосунки; той факт, що відповідачка давала суперечливі пояснення щодо позики ОСОБА_4 у розмірі 6 000 доларів США, які вона дала йому після продажу автомобіля "Чері" і він їх не повернув, а потім вказала, що боргу нема, бо це є їх спільні кошти, все це вказує на те, що відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не можна вважати сталими та такими, що у повній мірі є типовими для подружніх сімейних відносин.

Також суд обґрунтовано врахував, що при визначенні періоду проживання у позові позивачка здійснювала його уточнення взалежності від встановлення часу набуття ОСОБА_4 майна та грошових коштів. На необізнаність позивача в питаннях особистого життя відповідача ОСОБА_4 вказує й те, що позивачка лише під час розгляду справи уточнила позов в частині початку строку спільного проживання, достеменно не знаючи до отримання відповідних доказів, коли саме відповідач розірвав попередній шлюб, а також її необізнаність про те, що у договору купівлі-продажу будинку в с. Мар»ївці відповідач зазначав про відсутність шлюбних відносин.

Беручи до уваги все вищезазначене, колегія вважає, що суд першої інстанції, ретельно, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованих висновків про ненадання позивачем належних та допустимих доказів спільної участі з ОСОБА_4 у придбанні майна, яке позивач просить поділити, придбання його саме в інтересах їх сім»ї, а також щодо відсутності належних та допустимих доказів постійного спільного проживання з 05.04.2005р. по 30.11.2013р. її з ОСОБА_4 як сім»ї у розумінні ст. 3 СК України, тобто з наявністю прав та обов'язків подружжя, спільного бюджету, побуту. Відтак, суд обґрунтовано відмовив в позові ОСОБА_2 у зв»язку з його недоведеністю.

Зважаючи на вказані обставина, колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: