Єдиний унікальний номер 236/1162/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2042/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Канурної О.Д.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації За-порізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини, в травні 2016 року звер-нулась до суду із позовом до ОСОБА_3 щодо позбавлення останнього батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 5 березня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04 жовтня 2010 року вказаний шлюб розірвано. Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час мешкає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. За твердженнями позивача, ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не бере участі у здійсненні витрат на утримання сина, не піклується про його розвиток та стан здоров'я, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, проживає окремо, з дитиною не спілкується, хоча ОСОБА_2 йому в цьому ніколи не чинила жодних перешкод.

Просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання дитини.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 серпня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини відмовлено.

При ухвалені рішення суд виходив з того, що позивачем не було доведено, що відпо-відач ОСОБА_3 саме умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, таким чином підстав для позбавлення його батьківських прав не вбачається.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що надала до суду достатньо доказів того, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки. А саме копію рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04 жовтня 2010 року, згідно з яким шлюб, укладений 5 березня 2005 року між позивачем та відповідачем, було розірва-но, довідку з місця проживання, довідку з лікарні та довідку з місця навчання дитини, від-повідно до яких батько не приймав та не приймає участі у вихованні дитини. А отже є підстави для позбавлення його батьківських прав.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від представника позивачки та органу опіки та піклування надійшли заяви про розг-ляд справи у їх відсутність.

Інші, належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились, що від-повідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку прокурора, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскар-ження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рі-шення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 02 грудня 2005 року відділом РАЦС Петровського РУЮ м. Донецька, малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку Донецької області, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Позивачем надана до суду копія рішення Куйбишевського районного суду м. Доне-цька від 04 жовтня 2010 року у справі № 2-8651/10, згідно з яким шлюб, укладений 05 бе-резня 2005 року у відділі РАГС Петровського РУЮ м. Донецька між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, було розірвано (а.с.6-7). Вказана копія рішення суду роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень 02 лютого 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області з відміткою про те, що в Реєстрі відсутні відомості про набрання рішенням законної сили. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту перебування у шлюбі позивача та відповідача, розірвання шлюбу, зміни прізвища позивача ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_8 до суду надано не було.

Позивач ОСОБА_2 на теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою квартального комітету Шевченківсь-кого району м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року № 213 (а.с.10). Позивач ОСОБА_2 та члени її родини позитивно характеризуються за місцем проживання (а.с.11,12). ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею певного віку (а.с.11), здобуває другу вищу освіту, позитивно характеризується за місцем навчання адміністрацією закладу освіти (а.с. 15,16), є фізично та психічно здоровою, на диспансер-ному обліку не перебуває (а.с. 18).

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом із по-зивачем (а.с.11), навчається з березня 2015 року і дотепер у Запорізькій загальноосвітній школі № 88 (а.с.13,14), позитивно характеризується як стараний учень за місце навчання (а.с.14), є фізично та психічно здоровим, не перебуває на диспансерному обліку, не потре-бує постійного лікування та періодичних обстежень (а.с.17).

Батько дитини ОСОБА_3, за твердженнями позивача, мешкає у м. Донецьку, останньою відомою його адресою є АДРЕСА_2. За повідомленням Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 21 червня 2016 року № вих.02548/01-09, ОСОБА_3 не значиться в Єдиній інформаційній базі як особа, переміщена з тимчасово окупо-ваної території України, районів проведення антитерористичної операції (а.с. 50).

Органом опіки і піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шев-ченківському району надано висновок № 0780/01-34/01 від 28 липня 2016 року про недо-цільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55,56).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом бать-ківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого за-кладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому наведений перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підста-ва позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, сві-домого нехтування ними своїми обов'язками.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьків-ських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення ди-тиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впли-ву на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосу-вання слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов'язків щодо виховання дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'яз-ки. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківсь-ких обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворю-вання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї при-чин (п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав від-носиться до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона по-винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе-речень(ст. 60 ЦПК України).

Отже суд першої інстанції враховуючи, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, та те, що по-зивачем не було надано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків стосовно вихо-вання дитини, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перелік підстав для позбавлення особи батьківських прав, встановлено ст. 164 СК України, серед яких ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Саме за цією підставою на думку позивача відповідача ОСОБА_3 необхідно позбавити ба-тьківських прав, проте ті докази, що були надані позивачем не підтверджують цього.

Копія рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04 жовтня 2010 ро-ку, згідно з яким шлюб, укладений 5 березня 2005 року між позивачем та відповідачем, було розірвано, довідка з місця проживання, довідка з лікарні та довідка з місця навчання дитини підтверджують в першу чергу те, що на даний час вихованням дитини та піклу-ванням про неї займається мати. Проте це не свідчить про те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, до того ж саме свідомо, тобто систематично, не-зважаючи на всі заходи попередження та впливу.

Так позивачем не було надано до суду доказів того, які заходи впливу (попереджен-ня з боку органів внутрішніх справ, розгляд та вирішення органом опіки питань участі ві-дповідача у вихованні дитини, притягнення до адміністративної відповідальності тощо) вживалися відносно відповідача ОСОБА_3 задля забезпечення належного виконання ним батьківських обов'язків.

Крім того належних доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від ви-конання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини (довідки з територіа-льного органу Державної виконавчої служби про наявність заборгованості на теперішній час, розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, заяви про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини тощо) так само не було надано до суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 серпня 2016 ро-ку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: