ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.В.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (далі - ТОВ «Птахофабрика Київська») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_4 з 04 травня 2006 року перебувала у трудових відносинах з позивачем, а з 16 травня 2008 року звільнилася за власним бажанням. ОСОБА_4 та її малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, безпідставно вселилися та зареєструвалися у належному позивачу гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем, вселився у зазначений гуртожиток самовільно. Посилаючись на викладене, позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 з гуртожитку по АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення, а також зняти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Виселено ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині виселення ОСОБА_3 та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 355 ЦПК України не переглядається.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 04 травня 2006 року по 16 травня 2008 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, встановлено, що на підставі спільного рішення правління ТОВ «Птахофабрика Київська» та профспілкового комітету від 25 червня 2007 року ОСОБА_4 був виданий ордер від ІНФОРМАЦІЯ_2 року № 3 на зайняття ліжко-місця, на підставі якого у червні 2007 року вона вселилася у гуртожиток по АДРЕСА_1

З 03 липня 2007 року ОСОБА_4 зареєстрована та проживає у вищезазначеному гуртожитку, де займає кімнату № 19 (а. с. 153).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 на законних підставах вселилася до спірного гуртожитку, більше 7-ми років разом своєю сім'єю постійно проживає у ньому та іншого житла відповідачі не мають, гуртожиток не в аварійному стані, а тому відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у виселенні ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська» не перебував і не перебуває, ордер на жилу площу в гуртожитку в порядку, передбаченому ст. ст. 128, 129 ЖК Української PCP, йому не видавався, за вказаною адресою він не зареєстрований та має інше постійне місце реєстрації, він неправомірно вселився до спірного гуртожитку, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За змістом ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, яку складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судами встановлено, що з 08 вересня 2007 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилася дочка ОСОБА_8, яка в подальшому була зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися на те, що заселення ОСОБА_3 до спірного приміщення відбулося на підставі заяви його та ОСОБА_4, поданої до коменданта ТОВ «Птахофабрика Київська», та з дозволу ТОВ «Птахофабрика Київська».

Вирішуючи спір, на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 316 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають до них застосуванню, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 на законних підставах проживала у кімнаті гуртожитку, до якої пізніше з дозволу власника гуртожитку ТОВ «Птахофабрика Київська» як член її сім'ї вселився ОСОБА_3; відповідачі регулярно сплачували платежі за користування жилою площею та комунальними послугами із розрахунку на трьох осіб, що підтверджується відповідними квитанціями та свідчить про те, що позивач знав про наявність згоди позивача на проживання чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - у спірному помешканні.

Також судами не надано належної оцінки доводам відповідачів про те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, у справі № 754/20338/14-ц було відмовлено ТОВ «Птахофабрика Київська» у задоволенні вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, з підстав, передбачених положеннями Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки ОСОБА_4 більше 7 років разом із сім'єю постійно проживає у придатному для проживання людей гуртожитку, вона та її малолітня дитина зареєстровані у спірному приміщенні, яке не в аварійному стані, й іншого житла не мають.

Загальними положеннями, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 316 ЦПК України, визначено вимоги щодо обов'язкового установлення судом під час вирішення спору в межах позовних вимог обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_3, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року скасувати в частині позову товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова