Справа № 299/4003/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садочок, третя особа: управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садочок на рішення Виноградівського районного суду від 20 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, про поновлення на роботі, визнання незаконним наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, який уточнено під час розгляду справи.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказувала на те, що вона була прийнята на роботу в дитсад-ясла с. Широке радгосп-заводу «Виноградівський» на посаду музичного керівника з 21.08.1990 року згідно наказу № 130-А від 13.08.1990 року. З 23.08.1991 року звільнена у звязку з передачею дошкільного закладу на баланс виконкому Широцької сільської ради народних депутатів згідно наказу № 102 від 23.08.1991 року. Цього ж дня прийнята на посаду музичного керівника Широківського дошкільного закладу в порядку переводу з реорганізованого дошкільного закладу згідно наказу відділу народної освіти № 347 від 23.08.1991 року.

Наказом по Широківському ДНЗ від 04.04.2011 року № 6 позивачку призначено на посаду вихователя. 07 жовтня 2014 року згідно з наказом по Широківському ДНЗ № 1 від 07.10.2014 року «Про звільнення з посади вихователя ОСОБА_1» позивачку звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним з таких підстав.

Під час її роботи як на посаді музичного керівника, так і на посаді вихователя, з боку попереднього керівництва, а саме: завідуючої Широківським ДНЗ, до неї було упереджене ставлення. Після отримання вищої освіти просила перевести її на посаду вихователя, підготувала та надала всі документи, однак керівництво ДНЗ документи до відділу освіти не подало. 19.03.2010 року вона пройшла атестацію і згідно висновків атестаційної комісії відповідала займаній посаді. Після цього, від керівництва ДНЗ та голови профспілкового комітету на її адресу почали надходити погрози звільнення по статті. Ініціювались різного роду порушення трудової дисципліни, порушення умов трудового договору, якого вона взагалі не укладала, порушення функційних обовязків, яких не підписувала. Жодної службової перевірки відносно неї не проводилося, з висновками таких перевірок її не ознайомлювали. Це робилось з метою усунути її як претендента на посаду завідувача ДНЗ. Згодом на посаду завідувача була призначена ОСОБА_3, якою щодо неї було організовано компанію по дискредитації із залученням працівників дошкільного закладу, працівників управління освіти, молоді та спорту та деяких батьків.

Так, 12 вересня 2013 року наказом по Широківському ДНЗ № 4 їй безпідставно оголошено попередження, хоча такий вид дисциплінарного стягнення не передбачений ст. 147 КЗпП України. Далі на підставі анонімного звернення невідомої мами невідомого вихованця її групи складено акт від 29 жовтня 2013 року про порушення трудових обов'язків і дане питання винесено на обговорення трудового колективу, на якому прийнято рішення оголосити догану, яку їй оголошено наказом № 11 від 29.10.2013 року. У подальшому 16.12.2013 року їй наказом по Широківському ДНЗ від 16.12.2013 року № 14 оголошено догану за порушення трудової дисципліни на підставі скарги батьків, які ніде не зареєстровані, що є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян» та скарги колективу, хоча такої скарги не було, а були акти від 25.11.2013 року та від 02.12.2013 року. Всі акти підписують одні і ті ж особи: голова профкому ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Ці особи постійно приходили із завідуючою ДНЗ до неї у групу, відволікаючи від виконання професійних обовязків та для участі в різних господарських роботах та заходах не повязаних з виховним процесом, провокуючи її на неправильні дії, а коли вона відмовлялася, складали акти про порушення нею дисципліни. Іноді такі акти з питань виховного процесу підписували навіть посудомийки, прачки та завгосп. Це є грубим порушенням з боку вищеназваних осіб п. 29 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників навчально-виховних закладів системи Міністерства освіти України (із змінами, затв. наказом Міністерства освіти України від 20.12.1993 року № 455, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 2 червня 1994 року за № 121/330).

09.09.2014 року завідувачем ДНЗ ОСОБА_3 складено акт про те, що позивачка відмовилася підписати посадову інструкцію у присутності свідків завгоспа ОСОБА_6, вихователя ОСОБА_4 та повара ОСОБА_7. Позивачка пояснила, що підпише інструкцію лише тоді, коли з нею ознайомиться. При цьому, інструкція розроблена типова для всіх вихователів, а вона просила розробити інструкцію для вихователя різновікової групи у звязку із специфікою роботи. До січня 2014 року цю інструкцію не підписала жодна вихователька і лише на неї склали акт про порушення трудової дисципліни. Така практика відносно неї застосовувалася на протязі всього 2014 року до моменту звільнення 07.10.2014 року.

08.10.2014 року позивачка о 7 годині прийшла на роботу, але на роботу її не пустили, завідуюча повідомила, що вона звільнена за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, засідання профспілкового комітету, де обговорювалось питання про її звільнення проведено того ж 07.10.2014 року, невідомо о якій годині і без її участі, без письмового обґрунтування керівника, що є грубим порушенням ст. 43 КЗпП України. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Письмову заяву про розгляд питання без її участі вона не надавала.

Позивачка вважала, що звільнення її з роботи, а так само і наказ № 1 від 07.10.2014 року про її звільнення є незаконними.

Крім того, у зв'язку з незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві звязки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав та глибину душевних страждань, вважала за необхідне стягнути з відповідача на її кристь моральну шкоду у сумі 10000 грн..

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області із 7 жовтня 2014 року. Стягнуто з Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 жовтня 2014 року до дня ухвалення рішення у розмірі 7 415 грн 06 коп., у відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн.. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 2 617 грн..

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

29 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог. Зазначала, що після скасування рішення Виноградівського районного суду від 12 січня 2015 року про поновлення її на роботі та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 9 квітня 2015 року про залишення вказаного вище рішення без змін, відповідач видав наказ № 43 від 03.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Підставою для звільнення вказано зазначені вище судові рішення.

Вважаючи вказаний вище наказ про звільнення незаконним з огляду на те, що вказаними судовими рішеннями не вирішено спір по суті, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, позивачка просила визнати незаконним наказ по Широківському ДНЗ від 03.12.2015 р. № 43 «Про звільнення вихователя ОСОБА_1М.», стягнути із відповідача на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у розмірі 4324,32 грн..

Рішенням Виноградівського районного суду від 20 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Ухвалено: «Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області з 07 жовтня 2014 року.

Визнати незаконним наказ по Широківському ДНЗ від 03.12.2015 р. № 43 «Про звільнення вихователя ОСОБА_1М.».

Стягнути із Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 4324,32 грн. (чотири тисячі триста двадцять чотири гривні тридцять дві копійки) та 5000,00 грн. (пять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути із Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь держави 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ОСОБА_2 в інтересах Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садочок просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що чинним законодавством не передбачено, що перелік обставин, які є підставою для звільнення, мають бути вказані безпосередньо в наказі, а тому їх незазначення в наказі не може бути підставою для визнання такого наказу і звільнення незаконним. Відсутність працівника при розгляді звернення про його звільнення профспілковим комітетом внаслідок його небажання бути присутнім не є підставою ставити під сумнів згоду профспілок на звільнення цього працівника. Висновок суду про те, що пояснення представника відповідача ОСОБА_3 є припущеннями, на думку апелянта, є невірним, оскільки остання була допитана в якості свідка і її покази є доказом по справі. Зазначає, що звільнення відбулося у відповідності до вимог КЗпП, з дотриманням прав ОСОБА_1, що повністю знайшло своє підтвердження належними доказами. Тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Причиною для застосування до позивачки крайнього заходу дисциплінарного стягнення були численні факти порушення позивачем як передбачених законодавством України, відомчими актами та внутрішніми документами відповідача обовязків вихователя, так і постійне порушення педагогічної етики, моралі та загальновживаних правил поведінки працівника освіти, тобто порушення трудової дисципліни.

В запереченні ОСОБА_8, який представляє інтереси позивачки, просить апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що доводи апелянта є ідентичними до раніше викладених, а його посилання на те, що судом не досліджено всі обставини справи в їх сукупності із врахуванням тільки доводів позивача, не відповідають дійсності. Судом зроблено вірний висновок про те, що покази свідків не слід брати до уваги як такі, що є припущеннями, оскільки не є доказом по справі показання, коли свідок не може назвати джерело своєї обізнаності щодо певної обставини. В суді першої інстанції знайшло своє підтвердження незаконне звільнення позивачки із порушенням його порядку, тоді як жодного належного доказу того, що позивачка порушувала трудову дисципліну, відповідачем не надано.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Представник Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з відстеження пересилання поштових операцій. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Встановлено, що 21.08.1990 року ОСОБА_1 згідно наказу № 130-А від 13.08.1990 року було прийнято на роботу в дитсад-ясла с. Широке радгосп-заводу «Виноградівський» на посаду музичного керівника.

04.04.2011 року позивач переведена на посаду вихователя дошкільного навчального закладу с. Широке згідно наказу № 6 по ДНЗ с. Широке від 04.04.2011 р..

Наказом № 11 від 29.10.2013 року по Широківському ДНЗ «Про стягнення ОСОБА_1М.» позивачеві оголошено догану за систематичне порушення трудових обовязків та створення негативного мікроклімату в колективі.

Наказом № 14 від 16.12.2013 року по Широківському ДНЗ «Про стягнення ОСОБА_1М.» позивачеві оголошено догану за невиконання функціональних обовязків, порушення трудової дисципліни та створення конфліктних ситуацій серед колективу та батьків.

Згідно протоколу № 1 профспілкових зборів Широківського ДНЗ від 07.10.2014 року прийнято рішення рекомендувати завідувачу звільнити ОСОБА_1 із займаної посади за ст. 40 п. 3 КЗпП згідно рішення профспілкових зборів від 07.10.2014 року.

Рішенням № 36 виконавчого комітету Широківської сільської ради від 25.09.2014 року «Про розгляд скарги колективу дошкільного навчального закладу» вирішено рекомендувати завідувачу дошкільного навчального закладу с. Широке звільнити з займаної посади вихователя ОСОБА_1.

Наказом № 1 від 07.10.2014 по Широківському ДНЗ позивач звільнена згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором.

12.01.2015 року Виноградівським районним судом у справі за позовом ОСОБА_1 до Широківського дошкільного закладу ясла-садок про поновлення на роботі та ін. було ухвалено рішення про поновлення позивача на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного закладу ясла-садок з 7 жовтня 2014 року, стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу із 08.10.2014 року по день ухвалення рішення у розмірі 7415,06 грн., 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2015 року.

31.01.2015 року позивача поновлено на роботі на посаді вихователя Широківського ДНЗ з 07 жовтня 2014 року згідно наказу № 4 від 30.01.2015 року по Широківському ДНЗ.

21.10.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовано рішення Виноградівського районного суду від 12.01.2015 та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2015 року.

Наказом по Широківському ДНЗ від 03.12.2015 року № 43 "Про звільнення вихователя ОСОБА_1М." позивач звільнена згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивачки не було дотримано положення ст.ст. 147, 149 КЗпП України, оскільки в наказі про звільнення не зазначено відомостей щодо того, за яке саме порушення трудової дисципліни до позивача застосовано звільнення, відтак таке є незаконним. На думку суду першої інстанції, при звільнення позивачки також не було дотримано встановлений порядок отримання згоди профспілки на звільнення, і оскільки працівника було звільнено без законної підстави, такий працівник повинен бути поновлений на роботі зі стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Крім того, в наказі про повторне звільнення, яким попередній наказ визнано таким, що втратив чинність, також не зазначено підстави звільнення позивачки, тому такий також є незаконним.

З такими висновками суду погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

В наказі по Широківському ДНЗ від 07.10.2014 р. № 1 «Про звільнення з посади вихователя ОСОБА_1» зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором, а також враховуючи накази по Широківському ДНЗ «Про стягнення ОСОБА_1М.» від 29.10.2013 р. № 11, а також від 16.12.2013 року № 14 та рекомендації Виконавчого комітету Широківської сільської ради рішення № 36 від 25.09.2014 р. та враховуючи рішення «Засідання профспілкових зборів» № 1 від 07.10.2014 р., врахувавши дані факти, а також те, що за період накладення дисциплінарних стягнень вихователь ДНЗ ОСОБА_1 на шлях виправлення не стала і надалі порушує дисципліну, пояснювати чому вона так робить відмовляється, прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, ст. 40 п. 3 КЗпП України. В якості підстав вказано, що такими є акти, що засвідчують порушення трудової дисципліни вихователем ОСОБА_1, рекомендації виконавчого комітету Широківської с/р № 36 від 25.09.2014 р., рішення «засідання профспілкових зборів» Широківського ДНЗ № 1 від 07.10.2014 року.

Пунктом 22 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленуму Верховного Суду України розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно п. 23 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Таким чином, звільнення за порушення трудової дисципліни законодавець повязує із вчиненням працівником конкретного дисциплінарного проступку. Такий проступок в поєднанні із застосуванням до працівника раніше заходів дисциплінарного чи громадського стягнення може виступати підставою для розірвання трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Встановлено, що в якості підстав для звільнення позивача у наказі від 07.10.2014 року вказано, зокрема, на те, що такими є акти, що засвідчують порушення трудової дисципліни. Відомості про те, які саме акти, який конкретно проступок (проступки) був вчинений позивачем, за який до неї застосовано звільнення, в наказі відсутні,

Крім того, ні в матеріалах справи, ні в судових засіданнях, ні в показах свідків, що були ретельно досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами факти невиконання позивачкою ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які б могли потягнути за собою такий вид стягнення як звільнення. Складені акти про порушення дисципліни, на підставі яких було видано накази про оголошення попередження та доган в 2013 році, не можуть слугувати підставою для звільнення.

Отже, за відсутності в наказі про звільнення позивача відомостей щодо того, за яке порушення трудової дисципліни до позивача застосовано звільнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недотримання при звільненні ОСОБА_1 положень ст.ст. 147, 149 КЗпП України, а відтак, визнав звільнення останньої незаконним.

Вірними є висновки суду першої інстанції про недодержання відповідачем процедури звільнення щодо отримання згоди профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1, що також є підставою для визнання її звільнення незаконним.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У ч. 3 ст. 43 КЗпП України визначено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Зазначених вимог закону при звільненні позивачки дотримано не було, оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції доказів існування обгрунтованого письмового подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_1, її письмової заяви про розгляд питання на засіданні профспілки у її відсутності, розгляд не відкладався, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відсутність працівника при розгляді звернення про його звільнення профспілковим комітетом внаслідок його небажання бути присутнім не є підставою ставити під сумнів згоду профспілок на звільнення цього працівника, не можуть бути взяті до уваги, як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на нормах закону.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачку звільнено із роботи без законних на те підстав, чим порушено її право на працю, в порядку ст. 235 КЗпП України ОСОБА_1 слід поновити на роботі з 07.10.2014 року.

З врахуванням підставності позовних вимог в частині поновлення позивачки на роботі з 07.10.2014 року, і того, що наказ № 43 від 03.12.2015 року виданий без законної на те підстави, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що даний наказ прийнято з порушенням положень ст.ст. 40, 147 КЗпП України, а тому такий слід визнати незаконним.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами).

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки середньоого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4324,32 грн., яку визначено з врахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства.

Це стосується і суми моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., яку стягнуто у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та з врахуванням характеру порушення прав позивача, глибини душевних страждань і керуючись засадами розумності й справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених вище висновків суду першої інстанції та не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та ухвалив рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, визнання незаконним наказу про її звільнення від 03.12.2015 року № 43, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4324,32 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн..

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садочок відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: