Справа № 307/1134/13-ц
Провадження № 2/307/850/13
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22 липня 2016 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Мельник В.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до судді Рахівського районного суду Тулика Івана Івановича на дії судді про порушення етики та присяги суддею,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до судді Рахівського районного суду Тулика Івана Івановича на дії судді та визнання порушення етики та присяги суддею.

Свої вимоги мотивує тим що в грудні 2015 року він звернувся з позовом у Рахівський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Головуючий по справі суддя Тулик І.І відкрив провадження , потім порушуючи процесуальне право намагався залишити позовну заяву без розгляду.

5 лютого 2015 року суддя Тулик І.І залишив його позовну заяву без розгляду.

Суддя умисно зловживаючи своїм статусом створив ситуацію з якої було відмовлено у повергненні сплаченого судового збору. Крім того суддя Тулик зайняв відносно нього упереджену позицію і ставився до нього зверхньо.

Просить суд визнати дії судді Тулик І.І неправомірними та такими що порушують етику та присягу судді. Визнати суддю. ОСОБА_3І таким що не відповідає займаній посаді.

Дослідивши позовну заяву та додатки, вважаю, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в частині вимог щодо відповідача судді Рахівського районного суду Тулика Івана Івановича з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Також, згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів, втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 Про незалежність судової влади, оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 62 Конституції України матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, зазначеними положеннями ст. ст. 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

У зв'язку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, приходить до висновку, що спір в частині вимог щодо судді Рахівського районного суду Тулика І.І не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до ст.122 ЦПК України слід відмовляє у відкритті провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 122 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В ::

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Рахівського районного суду Тулика Івана Івановича на дії судді та порушення етики та присяги суддею,

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Закарпатської області через Тячівський районний суд, протягом пяти днів з дня проголошення, а сторонам які брали участь в розгляді справи , але не були присутні під час проголошення ухвали у той самий термін з дня отримання копії ухвали .

Суддя Тячівського районного суду: В.І. Мельник .