Номер провадження: 22-ц/785/4029/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року у справі за поданням Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016р. Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що у відділі ДВС перебуває на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4110/2010, виданого 19.01.2011р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 719 820,00 грн.

05.11.2015р. було відкрито виконавче провадження й запропоновано боржнику у 7 денний строк з моменту відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення, але борг не сплачено.

За повідомленням Пенсійного Фонду України боржник пенсію не отримує, а також ніде не працевлаштований.

Згідно довідки ДПІ України рахунки відкриті у банківських установах у боржника відсутні.

Згідно довідки відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області боржник з 22.09.2004р зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак виходом за зазначеною адресою боржника не знайдено.

Майна за боржником не зареєстровано.

Станом на 10.03.2016р. боржником вимоги виконавчого документу не виконано, про причини не виконання не повідомлено.

Заявник у поданні зазначив, що ураховуючи майновий стан боржника, значний термін невиконання зобов'язань та законних вимог державного виконавця, є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Посилаючись на ці обставини, державний виконавець просив про задоволення подання.

Ухвалою суду від 24.03.2016р. у задоволенні подання відмовлено.

У апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_3 зазначає, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання.

Учасники цивільного процесу в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 17.05.2016р. ОСОБА_3 надав до суду заяву у якій просить розглядати справу за його відсутності. Колегія суддів на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України ухвалила розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до п.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За правилами ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано лише за наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Як видно з матеріалів справи, державний виконавець не навів у подані переконливих доказів того, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання зобов'язань за рішенням суду, а виходив лише з того, що боржник на протязі тривалого часу добровільно не виконав рішення суду, що в нього відсутнє майно, що він не проживає за зареєстрованою адресою та не працює й тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні подання.

Так, Верховний Суд України в узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України указав, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відділ ДВС не надав доказів того, що боржник ухилявся від виконання обов'язку, покладеного на нього рішенням суду.

Самі факти: непогашення боргу в добровільному порядку, відсутність у боржника майна, що він не проживає за зареєстрованою адресою та що боржник не працює, ще не свідчать про ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань та які зумовлюють у тимчасовому обмеженні боржника у праві виїзду за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила.

Відповідно з вимогами п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф.Парапан

М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков