Справа № 297/1135/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 медичного коледжа до ОСОБА_2 про стягнення плати за навчання,

встановив:

ОСОБА_1 медичний коледж в особі директора ОСОБА_3 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за навчання в розмірі 27 533, 80 гривень та судових витрат в розмірі 1378 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно наказу № 114 від 01.08.2011 року ОСОБА_2 був зарахований до числа студентів із спеціальністю «Лікувальна справа» за державним замовленням. Відповідно до наказу № 55 від 25.06.2015 року йому було присвоєно кваліфікацію фельдшера і видано диплом. Між позивачем та відповідачем 2011 року була підписана угода № 376 про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно якої позивач надав студенту ОСОБА_2 якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця та направив по місцю працевлаштування в державному секторі медичними, де він повинен відпрацювати не менше 3 років. Після отримання диплому, ОСОБА_2 отримав також направлення для працевлаштування в державному секторі медицини, згідно якого останній повинен був у місячний термін зявитися за місцем призначення, а саме в Закарпатський територіальний центр екстреної медичної допомоги, станція екстреної медичної допомоги м. Берегово. Під час проведення ревізії фінансовим інспектором працевлаштування випускників ОСОБА_1 медичного коледжу, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, встановлено факт неявки ОСОБА_2 в місце призначення. Проведеною ревізією встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку ОСОБА_1 медичного коледжу в ревізійному періоді не значиться операцій, які б свідчили про відшкодування студенотом ОСОБА_2 вартості навчання в сумі 48 803, 80 гривень. Відповідач ОСОБА_2 повернув до державного бюджету кошти в сумі 20 000 гривень. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету в особі ОСОБА_1 медичного коледжу плату за повний термін навчання в розмірі 27 533, 80 гривень та судові витрати в розмірі 1378 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 медичного коледжу в судове засідання не зявився. Директор закладу подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 32).

Відповідач ОСОБА_2 також не зявився в судове засідання, однак подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що стипендія, отримана ним за період навчання, не підлягає поверненню. Така позиція відповідача в запереченні мотивована тим, що відповідно до ст. 1215 ЦК України, поверненню не підлягає стипендія, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про недобросовісність набуття відповідачем коштів, виплачених в якості стипендії, як і не встановлено наявності рахункової помилки, вважає, що стипендія в такому випадку поверненню не підлягає. Крім того, вважає, що оскільки в разі не відпрацювання випускником за місцем призначення не менше 3 років після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, такий випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати витрати замовника, а не вищого навчального закладу. У звязку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позову повністю (а. с. 35-38).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з наказу ОСОБА_1 медичного коледжу № 114 від 01.08.2011 року «Про зарахування на навчання», ОСОБА_2 був зарахований з 01.09.2011 року студентом першого курсу відділення «Лікувальна справа» денної форми навчання за напрямами за державним замовленням (а. с. 5-6).

Відповідно до наказу ОСОБА_1 медичного коледжу № 55-С від 25.06.2015 року «Про завершення навчання та присвоєння кваліфікації» ОСОБА_2, як випускнику IV-Г курсу спеціальності «Лікувальна справа», присвоєно освітній рівень «молодший спеціаліст», кваліфікацію «фельдшер» та 30.06.2015 року видано диплом Е15 № 618(а. с. 7-10).

Як вбачається з угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеною 01.09.2011 року між ОСОБА_1 медичним коледжом в особі керівника ОСОБА_3 та ОСОБА_2, студент зобовязується оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною теоретиком фахівця за напрямком підготовки медицина, лікувальна справа, фельдшер та прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку (а. с. 12).

Як вбачається з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2, отримавши направлення для працевлаштування в державному секторі медицини, а саме в Закарпатському територіальному центрі екстреної медичної допомоги, станція екстреної медичної допомоги м. Берегово, не зявився в місце призначення.

Згідно наданої позивачем калькуляції витрат на навчання студентів на контрактній основі в ОСОБА_1 медичному коледжі на 2011-2012 навчальний рік по спеціальності «Лікувальна справа», «Сестринська справа», «Акушерська справа», «Фармація» від 25.07.2011 року, вартість навчання одного студента на рік становить 5580 гривень (а. с. 16-17).

Оскільки період навчання відповідача в ОСОБА_1 медичному коледжі становив 4 роки, загальна вартість його навчання становить 22 320 гривень. Як вбачається з копі квитанції № 40 від 04.02.2016 року АТ «Ощадбанк» відповідач ОСОБА_2 повернув до державного бюджету кошти в сумі 20 000 гривень (а. с. 15). Отже, борг відповідача перед державним бюджетом за навчання в ОСОБА_1 медичному коледжі становить 2320 гривень.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж 3 роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

При цьому, виходячи з положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 (в реакції від 01.07.2004 року, яка діяла на момент вступу відповідача до ОСОБА_1 медичного коледжу) випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше 3 років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 2 Порядку формування та розміщення державних замовлень на поставку продукції для державних потреб і контролю за їх виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 29.02.1996 року (в редакції від 29.06.2011 року, яка діяла на час вступу відповідача до ОСОБА_1 медичного коледжу) державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, інші органи державної влади, установи, організації.

З наведеного вбачається, що випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати витрати замовника, а не вищого навчального закладу. Тому суд вважає, що оскільки вищий навчальний заклад є лише виконавцем державного замовлення, то позовні вимоги позивача про стягнення на його користь плати за навчання, є безпідставними, в задоволенні яких слід відмовити.

Крім цього, позивач також просить стягнути з відповідача суму коштів, виплачених останньому за роки навчання в якості стипендії.

Відповідно до довідки про доходи (стипендію), виданої випускнику ОСОБА_1 медичного коледжу ОСОБА_2, за період його навчання з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року останній отримав стипендії на загальну суму 25 213, 80 гривень (а. с. 18).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Однак, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про недобросовісність набуття відповідачем коштів, виплачених в якості стипендії, та про наявність рахункової помилки при нарахуванні та виплаті стипендії, суд вважає відмовити в задоволенні даної вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з наведеним, оскільки в задоволенні позовних вимогах позивача про стягнення плати за повний термін навчання суд вважає відмовити, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 медичного коледжу повністю.

Керуючись ст. 1215 ЦК України, ст. ст. 57-60, ч. 1 ст. 88, 214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 медичного коледжа до ОСОБА_2 про стягнення плати за навчання відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_4.