Єдиний унікальний номер 236/895/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2044/2016
Єдиний унікальний номер 236/895/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/2044/2016
Головуючий у 1 інстанції Бікезіна О.В. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участі секретарів судового засідання Брежнєва Д.О., Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 5884 грн., моральної шкоди 500 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та відмовити у позові в повному обсязі з підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України.

В обґрунтування доводів скарги зазначила, що суд прийняв позовну заяву без правовстановлюючого документа щодо прав ОСОБА_2 на спірне підвальне приміщення; допустив до участі у справі в якості представника позивача адвоката ОСОБА_3, повноваження якого не оформлені належним чином. Вирішуючи спір, суд дав неправильну правову оцінку письмовим доказам, що були надані сторонами на підтвердження позовних вимог і заперечень проти позову. При цьому не звернув увагу, що позивач не залучила до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 - власника розташованої над підвальним приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Крім того, на думку ОСОБА_1, не є правильним висновок суду про її відповідальність за заподіяну позивачеві моральну шкоду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник за договором-дорученням про надання правової допомоги ОСОБА_3 не з'явились, про час і місце розгляду повідомлені в установленому порядку (ас. 219-220, 221).

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, зробив наступний висновок.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що у серпні 2013 року з вини власника квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_1 було залито нежитлове приміщення у цьому будинку, внаслідок чого воно отримало пошкодження. Позивачу, яка є власником 22/50 спірного приміщення, залиттям завдано матеріальну та моральну шкоду.

Висновок суду відповідає обставинам справи і ґрунтується на вимогах закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені у статтях 1166, 1167 ЦК України.

Шкода, завдана майну фізичної особи, та моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом попередньої інстанції установлено, що у серпні 2013 року було залито нежиле підвальне приміщення у будинку АДРЕСА_1, 22/50 частин якого на праві приватної власності належать ОСОБА_2 Унаслідок залиття спірне приміщення зазнало пошкоджень, що завдало матеріальної шкоди у розмірі 5884 грн.

Установивши, що причиною залиття є проведення ремонтних робіт мережі каналізації у ванній від стояка до унітазу у вище розташованій квартирі № 11, власником якої є ОСОБА_1, суд дійшов обґрунтованого висновку про причинно-наслідковий зв'язок між залиттям, що мало місце в серпні 2013 року, і завданою шкодою.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування наявності його вини в завданні шкоди позивачу.

Однак ОСОБА_1 протягом розгляду судом першої інстанції справи по суті не надала доказів, що її вина у залитті належного позивачу нежитлового приміщення відсутня. Відповідні докази не були надані й при розгляді апеляційної скарги.

Докази (акт від 26 вересня 2013 року, лист Краснолиманської міської ради від 01 жовтня 2013 року (ас. 133, 135), дефектний акт і локальний кошторис (ас.16-20), акти від 1 вересня 2012 року та від 19 грудня 2012 року (ас. 38, 39-41)), та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були додержані норми матеріального та процесуального права. Допущені в акті від 26 вересня 2013 року описки не спростовують висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у пошкодженні спірного підвального приміщення внаслідок залиття.

Розмір матеріальної шкоди, визначений дефектним актом і локальним кошторисом від 26 вересня 2013 року, обґрунтовано врахований судом. Відповідач, не погоджуючись з розміром шкоди, доказів на його спростування не надала, чим порушила вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо обов'язку кожної сторони надати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень проти позову. З матеріалів справи вбачається і це підтверджено ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги, що в установленому порядку клопотання про призначення експертизи особа, яка подала апеляційну скаргу, не заявляла.

Апеляційний суд також визнає, що суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на відповідача відповідальності за завдану моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК України, оскільки пошкодження майна з вини ОСОБА_1 завдає позивачеві моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 500 гр., суд першої інстанції виходив зі ступеня, характеру та тривалості моральних страждань власника приміщення в зв'язку з пошкодженням майна. Судом ураховано вимоги розумності та справедливості.

У статті 38 ЦПК України закріплено право сторони брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

ОСОБА_2, яка не була присутньою у судових засіданнях, скористалась наданим законом правом брати участь у цивільній справі через представника ОСОБА_3, повноваження якого посвідчені належним чином, а саме: договором-дорученням про надання правової допомоги (ас. 74).

Отже, колегія судів відхиляє доводи скарги, що суд, розглянувши справу за відсутності позивача ОСОБА_2 та допустивши до участі у справі в якості її представника адвоката ОСОБА_3, порушив норми процесуального права.

Також не є спроможними доводи скарги щодо помилкового відкриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Підстави відмови у відкритті провадження у справі передбачені частиною другою статті 122 ЦПК України. Цей перелік є вичерпним і не містить таку підставу відмови у відкритті провадження у справі як неподання доказів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підтвердження права власності на спірне нежитлове приміщення додала до позовної заяви витяг з Державного реєстру правочинів (ас. 8).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи (чи є спірне приміщення підвальним або нежилим; незалучення в якості співвідповідача власника квартири № 12; не проведення ремонту у спірному приміщенні; не долучення до матеріалів справи акту Краснолиманської міської ради від 28 жовтня 2012 року тощо) також не впливають на правильність висновків суду про обґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, установивши факти та зумовлені ними правовідносини, правильно застосував норми матеріального права щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття нежитлового приміщення. Надані сторонами докази досліджені з додержанням вимог ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів на підставі статті 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В. Кішкіна

В.В. Папоян