АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Чупікової В.В.

секретар Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного підприємства «Регіон-Центр» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного підприємства «Регіон-Центр» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Посилався на те, що він проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на першому поверсі. Квартира належить йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло № 4391 від 02 жовтня 1993 року. Поверхом вище розташована квартира № 4, мешканці якої постійно затоплюють його квартиру, що призвело до пошкодження майна.

Комісією ПП «Регіон-Центр» в складі інженера ОСОБА_5, техніків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено візуальне обстеження його квартири, під час якого в приміщенні коридору на поверхні стелі виявлено сліди

№22-ц/794/1079/16 Головуючий у 1 інстанції Кирилюк Л.К.

Категорія 52 Доповідач Перепелюк Л.М

замокання площею до 1,5 кв.м та на поверхні стіни до 2,0 кв.м; у приміщенні туалету на поверхні стелі виявлено сліди замокання 0,5 кв.м та волосяні тріщини; в житловій кімнаті на поверхні стелі виявлено сліди замокання площею до 1,0 кв.м та на поверхні стіни сліди замокання площею до 1,5 кв.м, які давнього походження і неодноразово виникали по вині мешканців квартири АДРЕСА_1. За результатами обстеження було складено акт від 05 березня 2015 року, затверджений директором ПП «Регіон-Центр» ОСОБА_8

Також інженером ПП «Регіон-Центр» ОСОБА_5, техніками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складений дефектний акт, відповідно до якого внаслідок підтоплення з вини мешканців квартири № 4 відбулась ерозія штукатурно-малярних шарів внутрішніх поверхонь стін і стель та здуття паркетного покриття підлоги в його квартирі. Щоб усунути спричинені підтопленням пошкодження поверхонь стін, стель та підлоги комісія встановила необхідність проведення поточного ремонту в його квартирі.

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку, складеного інженером ФОП «ОСОБА_9В.» ОСОБА_9, загальна сума завданої шкоди складає 12524 грн.

24 березня 2015 року ним відповідачам було направлено вимогу про відшкодування грошових коштів в сумі 12524 гри. протягом двох днів з дня отримання вимоги, однак одповідь на вимогу так і не була отримана, а грошові кошти не відшкодовані. Крім цього, він неодноразово звертався до відповідачів для добровільного врегулювання даного спору та отримання відшкодування завданої шкоди, однак шкода відповідачами не відшкодована.

Оскільки з вини відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 внаслідок залиття квартири йому завдано матеріальної шкоди, яку вони добровільно не відшкодували, він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на його користь на відшкодування спричиненої залиттям квартири матеріальної шкоди 12524 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 червня 2016 року в позові відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ї інстанції зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, а висновок суду про те, що позивачем не доведена вина відповідачів, спростовуються обставинами справи та нормами матеріального права.

Крім того, в порушення ст. ст. 1, 4, 10, 213 ЦПК України судом не вжито заходів до повного і всебічного зясування обставин справи, не застосовано закон, який підлягав до застосування.

Відповідно до ч.ч.І-З ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, як. особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Згідно ст.1166 ч.І ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди, (частина друга ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції помилково, в порушення зазначених норм матеріального права, вважав, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів, які з достовірністю підтверджують факт залиття його квартири саме з вини відповідача ОСОБА_2, тим самим безпідставно переклав обовязок доказування вини на позивача.

Як убачається із матеріалів справи, сторони не заперечували факт заподіяння шкоди, відповідач ОСОБА_2 та його представник не оспорювали розміру завданої шкоди .

Факт заподіяння шкоди саме відповідачем ОСОБА_2 , який на час її заподіяння був власником квартири №4, яка знаходиться безпосередньо над квартирою позивача підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, однак суд безпідставно не взяв їх до уваги.

Крім того, свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5М . пітвердили, що позивач звертався до ПП «Регіон-Центр» з приводу залиття квартири ще у серпні 2013 року. При обстеженні в серпні 2013 року вони за участю водопровідника підприємства зясували, що замокання стін та стелі у приміщеннях квартири позивача сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2, яким на той час був ОСОБА_2 М Д., в якій під час ремонту при монтуванні стіни з гіпсокартону свердлінням шурупу було пошкоджено свинцеву водопровідну трубу, з якої просочувалась вода і що стало причиною замокання стін та стелі квартири позивача ОСОБА_1 Однак у цей час акт не складався, оскільки відповідач ОСОБА_2 погодився добровільно відшкодувати шкоду. У звязку з тим, що згодом він відмовився відшкодувати заподіяні збитки, позивач знову звернувся до ПП «Регіон-Центр», працівники якого 05.03.2015 року склали відповідний акт.

Відмовляючи у позові, суд не прийняв як належний доказ вини відповідача ОСОБА_2 акт від 05 березня 2015 року, складений представниками ПП «Регіон-Центр», оскільки первинний акт (а.с. 16) не відповідає по формі і змісту вимогам п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства 17 травня 2005 року.

Проте, такий висновок суду протирічить вимогам статей 57, 58 ЦПК України, згідно яких доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що зазначені акти містять у собі інформацію про факт залиття квартири, розмір пошкоджень, та причину ушкоджень, а відсутність вини у заподіянні ушкоджень повинен був довести у суді відповідач ОСОБА_2.

Суд також не взяв до уваги пояснення позивача, а також покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що при обстеженні квартири працівниками ПП «Регіон-Центр» у серпні 2013 року ОСОБА_2 не заперечував своєї вини у заподіянні шкоди і погоджувався її відшкодувати, у звязку з чим і не складався відповідний акт працівниками, що брали участь у обстеженні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що шкода завдана по вині власника квартири яка знаходиться над пошкодженою квартирою позивача, а обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, що також підтверджено поданими позивачем доказами і не спростовано відповідачем ОСОБА_2 та не прийнято до уваги судом першої інстанції.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки останній на час заподіяння шкоди був єдиним власником квартири, проживав у ній.

Не підлягає задоволення Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, оскільки остання на час заподіяння шкоди - березень 2013 року не буласником квартири, із якої була затоплена квартира позивача, і не проживала там. Не може бути задоволений позов про стягнення заподіяної шкоди із приватного підприємства «Регіон Центр», оскільки останнім доведено свою невинуватість у її заподіянні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_11- частково.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 червня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного підприємства «Регіон-Центр» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер карти платника податків НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 12524 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер карти платника податків НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 511,56 грн. судових витрат.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, приватного підприємства «Регіон-Центр» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання його законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: