Справа № 758/1142/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат по цивільній справі № 758/1142/14-ц, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва розглядалася цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Рішенням від 29.05.2014 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2014 року вказане рішення залишено без змін.

Зазначає, що для належного захисту своїх прав по справі 30.01.2014 року ОСОБА_1 та Адвокатське Об'єднання «Ситнюк та Партнери» уклали Договір № 2014-01-30/1 про надання адвокатської допомоги. Сторони визначили розмір адвокатської допомоги в розмірі 6000 гривень.

Посилається на те, що 17.03.2015 року ОСОБА_1 та Адвокатським Об'єднанням «Ситнюк та Партнери» складено відповідний акт наданих послуг. Послуги за договором були оплачені 18.03.2015 року.

Звертає увагу суду на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків було відмовлено у відшкодуванні витрат на правову допомогу та роз'яснено, що вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу підлягає розгляду судом, який розглядав відповідну справу.

Зазначає, що таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину був задоволений в повному обсязі, тому з ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України звертається з даною заявою до суду.

Заявниця, представник заявниці, відповідачка та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені вчасно та належним чином, від представника заявниці до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявниці.

Від відповідачки та третьої особи до суду також надано заяви згідно яких останні просять розглядати справу за їх відсутності. Заяву не підтримують, як незаконну і необґрунтовану.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва дійсно перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, третя особа: ОСОБА_3.

Рішенням суду від 29.05.2016 року позов позивачки було задоволено, а саме: застосовано до нікчемного правочину від 26 червня 2013 року у формі розписки щодо купівлі-продажу земельної ділянки з будівлями площею 4 сотки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з фасадною частиною по вулиці Олени Теліги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наслідки недійсності правочину; стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 40 750 (сорок тисяч сімсот п'ятдесят) гривень та судовий збір в розмірі 407 гривень 50 копійок.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 3896 та 38911 цього Кодексу, - постановленням ухвали.

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦПК України, після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

За приписами статті 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Крім того, стаття 220 ЦПК України визначає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

З системного аналізу вищезазначених норм чинного цивільно-процесуального закону можна зробити висновок, що після проголошення рішення, суд який його ухвалив позбавлений права на його скасування або зміну, виключенням лише є виправлення описок чи арифметичних помилок, які не змінюють суті самого рішення та ухвалення додаткового рішення з виключних підстав, перелік яких є вичерпним і однією з яких є не вирішення судом питання про судові витрати.

Судом же встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм ЦПК України заявниця звернулася до суду не із заявою про ухвалення додаткового рішення в порядку визначеному ст. 220 ЦПК України (оскільки нею фактично ставиться питання про те, що судом не було стягнуто з відповідачки витрати на правову допомогу), а із заявою про відшкодування судових витрат, з посиланням на ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, що чинним цивільно-процесуальним законодавством України після ухвалення судом рішення не допускається.

Стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про порушення заявницею порядку звернення до суду визначеного ЦПК України, а тому її заява не може вважатися такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України і підстави для її задоволення відсутні.

Крім того, слід звернути увагу заявниці на те, що як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 48 своєї Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, № 10, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З вказаних роз'яснень можна зробити висновок, що підставами для відшкодування витрат на правову допомогу є включення позивачем їх до змісту своїх позовних вимог під час розгляду справи та надання відповідних доказів, що підтверджують їх понесення.

В той же час з матеріалів справи № 758/1142/14-ц вбачається, що позивачкою під час її розгляду будь-яких вимог про стягнення витрат на правову допомогу не заявлялось, належних та допустимих доказів про їх понесення до суду не надавалося і судом було розглянуто справу в межах заявлених нею вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України та ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2014 року. Тобто підстави для ухвалення додаткового рішення по справі № 758/1142/14-ц, визначені статтею 220 ЦПК України, також відсутні.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявниці не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 3, 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 218, 219, 220 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат по цивільній справі № 758/1142/14-ц - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. С. Декаленко