У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК «ПЗУ Україна»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 вересня 2007 року між нею та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір страхування транспортного засобу № 021.31862.3023, предметом якого є страхування її майнових інтересів, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Ноnda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1, та додатковим обладнанням, установленим на цьому транспортному засобі. Строк дії договору до 13 вересня 2014 року. 22 січня 2008 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) її автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування та здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 49 372 грн 43 коп., виходячи із того, що автомобіль не підлягає відновленню. Проте такий висновок не відповідає дійсним обставинам, оскільки згідно з висновком судового експерта від 20 квітня 2011 року вказаний автомобіль підлягає відновленню, а сума його ремонту складає 116 369 грн 30 коп. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором страхування, позивач просила стягнути на її користь з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» недоплачені кошти у розмірі 66 996 грн 87коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 59 977 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2012 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Судами встановлено, що 14 вересня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено договір № 31.2-13/6-7, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 800 доларів США на купівлю автомобіля.

Того ж дня між зазначеними сторонами та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено договір страхування транспортного засобу № 021.31862.3023, предметом якого є страхування майнових інтересів ОСОБА_4, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням нею автомобілем марки «Ноnda Civik», державний номерний знак НОМЕР_1, та додатковим обладнанням, установленим на цьому транспортному засобі.

Відповідно до п. 13.10 договору при повній загибелі автомобіля страхове відшкодування сплачується в межах страхової суми з урахуванням амортизаційного зносу транспортного засобу за період дії договору страхування, комплектності автомобіля на час його огляду при укладенні договору страхування та залишкової вартості деталей, вузлів та агрегатів пошкодженого транспортного засобу, що мають матеріальну цінність та/або придатних до подальшої експлуатації. Під повною загибеллю розуміють випадки коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (включаючи вартість транспортування до місця ремонту) складає більш як 80 % від страхової вартості транспортного засобу на момент страхування (п. 13.11 договору).

22 січня 2008 року сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля, який зазнав механічних ушкоджень.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням положень ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля відповідно до звіту від 15 квітня 2008 року № 11/01/08, а також висновку судового експерта від 20 квітня 2011 року складає більше 80 % від страхової суми, отже позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача - АКБ СР «Укрсоцбанк» у розмірі 49 372 грн 43 коп., що відповідає положення п. 13.10 договору.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

О.В.Ступак