АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1663/16 Головуючий: 1 інстанції ОСОБА_1
Справа: № 635/486/14-ц Доповідач: Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю секретаря: Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності, в якому просив в рахунок виконання основного зобовязання, щодо оплати заборгованості у розмірі 54719,09 шв.фр., що згідно курсу НБУ складало 470305,33 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.02.2007 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: Набережний вїзд,10, кв.134, с.Пісочин, Харківський район, Харківська область; загальна площа: 75,6 кв.м.; житлова площа: 43,6 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» на підставі договору іпотеки № б/н від 16.02.2007 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 Зобов'язати ОСОБА_5 реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ПАТ «Дельта банк». Припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_4, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою. Припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за вищевказаною адресою. Виселити із зазначеної квартири іпотекодавця ОСОБА_4 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Стягнути з відповідача на користь ПАТ «ДельтаБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.06. 2014 року за заявою ПАТ «ДельтаБанк» позовні вимоги в частині зобов`язання Державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за вищевказаною адресою, загальна площа: 75,6 кв.м.; житлова площа: 43,6 кв.м., залишено без розгляду, а також виключено з кола відповідачів ОСОБА_5 реєстраційну службу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.02.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 46391,00 шв.фр., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 15.02.2022 року або достроково зі сплатою 7,99 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_4 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: Набережний вїзд,10, кв.134, с.Пісочин, Харківський район, Харківська область. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 25.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 54719,09 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 470305,33 грн. Тому просив в рахунок виконання основного зобовязання, щодо оплати заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ПАТ «ОСОБА_6 звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за кредитним договором боржник належним чином не виконав, але позов банку не може бути задоволений, оскільки предмет іпотеки не може бути примусово стягнуте відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», бо нерухоме житлове майно, яке є предметом застави виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, використовується як місце постійного проживання позичальника.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Матеріали справи свідчать, що 15 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно цього договору позивач надав відповідачу у тимчасове грошові кошти у сумі 46391,00 шв,фр., з кінцевим терміном погашення до 15 лютого 2022 року, або достроково зі сплатою 7,99% річних за користування кредитом. Кредит був наданий на особисті потреби. У забезпечення виконання зобовязань передано в іпотеку майно, а саме квартиру №134, що знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район, с.Пісочин, вїзд Набережний, буд.10.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором.

Відповідно статті 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Відповідачем були порушені обовязки встановлені договором кредиту, у звязку з чим він повинен був відповідно п.4.6 достроково погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки, комісію, у порядку встановленому розділом 11 договору. Цей обовязок відповідачем також невиконаний.

Таким чином, станом на 25 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 54719,09 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 470305,33 грн., яка складається з: 40205,41 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 345561,64 грн., - заборгованість за кредитом; 14513,68 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 124743,69 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

На забезпечення виконання кредитного зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 0, 16 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №727, предметом якого є квартира № 134, яка знаходиться за адресою: Набережний вїзд,10, , с.Пісочин, Харківський район, Харківська область; загальна площа: 75,6 кв.м.; житлова площа: 43,6 кв.м.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотечним договором визначені наступні умови та права іпотекодержателя, які дають можливість Іпотеко держателю ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та визначають шляхи звернення стягнення: п.4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; п. 4.5 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у розділі 5договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку».

Таким чином, виходячи з умов іпотечного договору та враховуючи невиконання відповідачем зобовязань за договором кредиту, позивач набув права звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для вдоволення своїх вимог за договором кредиту.

Пункт 5.3 договору іпотеки передбачає, що у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (ст.36 Закону України "Про іпотеку».) право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору іпотеки.

В п.5.1. договору зазначено, що у разі настання обставин, зазначених у п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Інших правил або застережень про можливість набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки вказані вище договори не містять, і в матеріалах справи такі окремі договори про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття предмета іпотеки у власність відсутні.

Із ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачена реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах межах процедури виконавчого провадження.

Ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольняти свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Крім того, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

В матеріалах справи відсутні дані про вирішення позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у Постанові "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, у пункті 38 вказано, що у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, судова колегія дійшла висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів приходить дійшла висновку, що виходячи із позовних вимог банку який, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України просив визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, у позові слід відмовити, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст.37,39 Закону України «Про іпотеку», так і договору іпотеки, укладеного між сторонами.

Суд 1 інстанції помилково застосував в обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не є підставою для відмови в задоволенні вимог банку та не позбавляє останнього права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Норми вищевказаного закону передбачають, що не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, поняття якого міститься лише в ст.7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», де зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органами державної виконавчої служби на підставі рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, примусове стягнення, про що йде мова у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у відповідності до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» покладається саме на державну виконавчу службу під час виконання рішення суду.

Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд позбавлений можливості самостійно змінити підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог, та не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що відповідно до наведених норм матеріального права у позивача, який не може набувати права вимоги у більшому обсязі, ніж попередній кредитор, у якого відсутнє право на звернення стягнення на іпотечне майно у заявлений у позові спосіб, виходячи з викладених вище обставин, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України із відмовою у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.А. Пономаренко

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_2