У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Калинівського центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона на підставі трудового договору, який зареєстровано у Калиніському районному центрі зайнятості, з грудня

2011 року працювала на посаді фармацевта у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) в аптеці по АДРЕСА_1.

Наказом від 11 серпня 2015 року її звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1

ст. 41 КЗпП України із зазначенням підстави звільнення - «у зв'язку з винними діями щодо обслуговування грошових коштів, отриманих за реалізацію (продаж) товару, що дають підстави для втрати довіри», про що зроблено запис в її трудовій книжці, на підставі чого Калинівський районний центр зайнятості зняв із реєстрації вищевказаний трудовий договір.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати незаконним її звільнення; визнати протиправними дії Калиновського районного центру зайнятості щодо зняття з реєстрації вказаного трудового договору; поновити її на роботі на посаді фармацевта ФОП ОСОБА_5; зобов'язати Калинівський районний центр зайнятості поновити реєстрацію вказаного трудового договору; стягнути з ФОП ОСОБА_5 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з 11 серпня 2015 року з посади фармацевта на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, здійснене фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 - незаконним.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді фармацевта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1).

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 5 025 гривень та у відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень, а всього 20 025 гривень.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а також стягнення судових витрат - скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави судовий збір у розмірі 4 555 гривень 32 копійки.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а також стягнення судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що підставою для розірвання договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових цінностей, винна дія працівника, наявність підстав для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Встановивши, що позивач, якматеріально відповідальна особа, до посадових обов'язків якої входить обслуговування грошових та товарних цінностей, вчинила винні дії, які призвели довтрати довір'я з боку власника, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що на неї поширюються положення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік