Провадження № 22-ц/780/3485/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 26 14.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів:Сушко Л.П. Лащенка В.Д.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач ПАТ "Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06.09.2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 16-07-Ип/40, за умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012року. З метою належного виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між сторонами було укладений іпотечний договір від 06.09.2007року, за умовами якого відповідачі як іпотекодавці передали в іпотеку банку як іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,0кв.м., жилою площею - 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат. Позичальником ОСОБА_5 обов'язок по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом не виконано.

Просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 2174207,65грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити відповідачів з квартири, що передана в іпотеку та стягнути солідарно з відповідачів судовий збір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «Банк Фінанси і кредит» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 вересня 2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 16-07-Ип/40, за умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05 червня 2012року.

Відповідно п.3.2 кредитного договору позичальник зобов»язується проводити погашення кредиту шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості згідно додатку №1.

Відповідно до п. 3.4 договору банк має право припинити видачу кредитних коштів позичальнику, продовженні строку дії цього договору, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки, згідно з умовами кредитного договору у разі : п.б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі проводив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, згідно з п.п. 3.2,4.3,4.4.

Відповідно до п. 4.3 договору позичальник сплачує проценти щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця згідно з додатком №1 до кредитного договору.

Відповідно до п.5.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених цим договором, в іпотеку передається нерухоме майно : квартира АДРЕСА_1 .

06 вересня 2007 року між ПАТ «Банк Фінанси і кредит» та ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, предметом якого було передача в іпотеку вказаної вище квартири, яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до п.8.4.7 та 8.4.8 іпотекодержатель може у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього договору, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору.

Відповідно до п. 10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно за цим договором здійснюється на розсуд іпотеко держателя : або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або самостійно іпотеко держателем на умовах цього договору. А згідно з п. 11.3.1 - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором у порядку встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5 цього договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 151093,00грн.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем пропущено строк позовної давності для пред'явлення вимог до позичальника, в частині стягнення суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, а також неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом після закінчення строку виконання зобов'язання, передбаченого договором.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання ( неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосуються положення п.1 цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в силу іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК Укр Як вбачається аїни є обов'язковою для застосування судами України.

Додатком №1 до кредитного договору - передбачено сплату заборгованості за графіком, в тому числі по 419,30 доларів США по тілу кредиту та оплату процентів за користування кредитом частинами починаючи з суми 240,66доларів США на жовтень 2007року до 5,91 доларів США на червень 2012рік, останній платіж по тілу кредиту здійснений 27.11.2008року в сумі 320,00 доларів США.

Сторони у кредитному договорі встановили строк закінчення виконання зобов'язання та визначили дату повернення останнього платежу - до 05 червня 2012 року,

Позивач звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу з пропуском строку позовної давності.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем неправомірно нараховано відсотки розмірі 14,5% річних за користування кредитом після 05 червня 2012 року ( п.2.1 кредитного договору).

Сума заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 13082,76доларів США, з яких відповідачка сплатила суму боргу 11725,04 доларів США, а тому фактично існувала заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 13082,76 - 11725,04 = 1357,72 доларів США.

З урахуванням права банку на стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом , у разі їх сплати частинами, ( як це зазначено в п.4.3 кредитного договору), тому строк позовної давності до цих вимог було пропущено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до норм ст. 308 ЦПК України, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскарженаи в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: