У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Рожищенської міської ради про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, Державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме спадкове майно за законом та за позовом третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Рожищенської міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме спадкове майно за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 25 рудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9 На час його смерті вона була неповнолітньою, оскільки народилася 26 вересня 1978 року. Після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами в АДРЕСА_1. Вона та її мати відповідач ОСОБА_5 як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 вступили у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Кожна з них успадкувала по 1/2 частини вказаного будинковолодіння.

Інший спадкоємець першої черги за законом її сестра ОСОБА_6 спадщину після смерті батька не прийняла, на момент його смерті проживала за іншою адресою та в установлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася.

У травні 2015 року відповідач ОСОБА_5 без її згоди почала перепланування, реконструкцію будинку та самовільне будівництво господарських споруд. Знаючи, що оформленням майна після смерті батька займалася її матір та маючи намір добудувати приміщення, вона попросила відповідача надати їй документи про право власності. Тоді матір повідомила, що весь будинок і земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку належать виключно відповідачу. Таким чином їй стало відомо про порушення її права як спадкоємця за законом після смерті батька.

З урахуванням наведеного та уточненням позовних вимог, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рожищенською державною нотаріальною конторою 30 травня 1997 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-745, на ім'я ОСОБА_5, про право власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, яке складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, розташоване в АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25 вересня 2009 року, виданий ОСОБА_5, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2; визнати за нею право власності на 1/4 частини житлового будинку загальною площею 75,2 кв. м та 1/4 частину господарських та побутових будівель і споруд, а саме Б-1 хлів-літня кухня загальною площею 40 кв. м, б-хлів загальною площею 14,7 кв. м, Р-вбиральню, Г-криницю загальною площею 8,5 кв. м, огорожу загальною площею 25,4 кв. м за вищевказаною адресою; визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0769 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою.

15 липня 2015 року ОСОБА_6 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, звернулася до суду із указаним позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування реєстрації права власності на 1/3 частину будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9 Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами в АДРЕСА_1. Інша частина будинку належала її матері ОСОБА_5 як майно, набуте нею спільно з батьком в період шлюбу. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були її матір ОСОБА_5, сестра ОСОБА_4 та вона. Відповідачі у справі вступили у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час смерті, вона ж проживала окремо, однак отримала меблевий гарнітур, який забрала до себе додому. Питання про поділ і узаконення будинку та надвірних споруд ніколи не поставало. Проте на даний час з'ясувалося, що право власності на все нерухоме спадкове майно зареєстроване за її матір'ю ОСОБА_5 Вона з цим не згідна, оскільки, будучи спадкоємцем, яка прийняла частину спадщини, вона також має право на спадкове майно.

Тому просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Рожищенською державною нотаріальною конторою 30 травня 1997 року ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9 в частині визнання права власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/3 частину даного майна та визнати за нею право власності на 1/6 його частину в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Рішенням Рожищенського районного суду від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_8 та позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням ст. ст. 71, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року позивачем та третьою особою пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав і не надано належних доказів поважності причини пропуску зазначеного строку.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 25 рудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчука

О.В.Ступак