АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5090/15-ц 22-ц/774/1206/К/16
Справа № 182/5090/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1206/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 38 (4) Доповідач Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Чубіною А.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської областіна рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Управління державної казначейської служби України в Нікопольському районі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди,

ВС Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 ОСОБА_2 звернувся до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (надалі - Нікопольська райдержадміністрація) з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з метою приватизації земельної ділянки багатолітніх насаджень, площею 2,0 га, розташованої біля його домоволодіння за адресою: Нікопольський район, с.Дмитрівка, провул.Садовий, 1, він звернувся до Нікопольської райдержадміністрації, на що отримав відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування відносно зазначеної земельної ділянки. 14 лютого 2011 року він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Нікопольської районної державної адміністрації, Нікопольської районної ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дмитрівське», Дмитрівська селищна рада Нікопольського району про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання здійснити певні дії. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а - 3058/11 по вищевказаній справі від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, його позов задоволено частково, визнано відмову Нікопольської районної державної адміністрації від 31 січня 2011 года № 342 в наданні йому дозволу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведения особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки. Дана постанова суду набула законної сили 10 жовтня 2013 року. Ввважає, що йому заподіяна моральна шкода, оскільки протиправне рішення і бездіяльність відповідача потягло за собою порушення його конституційного права на приватизацію землі, та змусило його впродовж 2 років і 8 месяців з 14 лютого 2011 року по 10 жовтня 2013 року ходити по кабінетах судів, різних інстанцій, щоб добитися встановлення законності в своїй справі, отримувати стрес, дискомфорт, відривався від своїх звичних занять, принижувався, переживав, докладав додаткових зусиль до організації свого життя та поновлення нормальных соціальних зв`язків. Крім того, у звязку із довготривалим розглядом справи та зміною земельного законодавства України довелось кілька разів звертатись до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання постанови суду від 19 вересня 2012 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з Державної казначейської служби за рахунок державного бюджету України на користь ОСОБА_2 стягнуто 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Нікопольська райдержадміністрація ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на неврахування судом того, що Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2012 року у справі № 2-а - 3058/11 не встановлено обставини щодо заподіяння йому моральної шкоди, а також того, що позивачем не доведено факту завдання позивачу моральної шкоди діями або бездіяльністю Нікопольської райдержадміністрації та не обґрунтовано розмір такої шкоди. Крім того, суд залишено поза увагою те, що Нікопольська райдержадміністрація є неприбутковою органом та її фінансове забезпечення здійснюється за рахунок державного бюджету, та не залучив в якості співвідповідача відповідний орган державної казначейської служби України. Також судом не враховано те, що із заявою про встановлення способу та порядку виконання Постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2012 року зверталась саме Нікопольська райдержадміністрація та вказана постанова суду виконана добровільно у повному обсязі.

У наданих суду письмових запереченнях ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

У наданих суду письмових запереченнях Управління державної казначейської служби України в Нікопольському районі Дніпропетровської області просить апеляційну скаргу Нікопольської райдержадміністрації задовольнити та скасувати рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає в домоволодінні за адресою: Нікопольський район, с.Дмитрівка, провул.Садовий, 1, біля якого розташована земельна ділянка багатолітніх насаджень, площею 2,0 га.

З метою приватизації зазначеної земельної ділянки позивач звернувся у встановленому законом порядку до Нікопольської районної державної адміністрації із заявою на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки із земель державної власності, на що отримав лист Нікопольської райдержадміністрації №2463 від 09 серпня 2011 року про відмову у задоволенні його заяви.

14 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Нікопольської районної державної адміністрації, Нікопольської районної ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю „Дмитрівське, Дмитрівська селищна рада Нікопольського району про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання здійснити певні дії.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі № 2-а - 3058/11 по вищевказаній справі від 19.09.2012 року (а.с.6-8), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року (а.с.9-12), позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано відмову Нікопольської районної державної адміністрації від 31.01.2011 года № 342 в наданні дозволу позивачу на розробку проекта землевпорядкування відносно відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га., багатолітніх насаджень з земель державної власності для ведения особистого селянського господарства та бездіяльності у видачі йому даної відмови противоправною, поновивши його в праві на безкоштовну приватизацію земельної ділянки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що протиправне рішення і бездіяльність відповідача потягло за собою порушення конституційного права позивача на приватизацію землі, що, на його думку, відображено в резолютивній частині постанови суду від 19 вересня 2012 року, у звязку із чим впродовж 2 років і 8 месяців (з 14.02.2011 року по 10.10.2013 року) він був вимушений ходити по кабінетах відповідача, судів, різних інстанцій, щоб добитися встановлення законності в своїй справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог ОСОБА_2 та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, визнано порушення Нікопольською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області право ОСОБА_2 на безоплатну приватизацію земельної ділянки, що є підставою для відшкодування йому матеріальної та / або моральної шкоди за умови їх наявності та доведеності.

Статтею 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди напідставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави .

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено

відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як

відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми та не вирішив питання щодо заміни відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача в порядку ст. 33 ЦПК України відповідного органу Державної казначейської служби - Управління державної казначейської служби України в Нікопольському районі Дніпропетровської області, яке залучено в якості третьої особи.

Крім того, відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Проте, ухвалюючи рішення, суд не звернув увагу на положення цієї статті та стягнув кошти з третьої особи.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обовязки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обовязки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У звязку з цим висновки суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди є передчасними, оскільки рішення суду ухвалене без залучення належного відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України скасувати як передчасне та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4