Справа № 211/7651/14-ц
Провадження № 2/211/100/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Зоріній С.М., Мариненко Е.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

за відсутності: позивача ОСОБА_4

представника 3-ої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Довгинцівський районний відділ в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, вселення в квартиру,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду 08 грудня 2014 року з позовом, уточнивши його 08 жовтня 2015 року, вказавши, що 17.11.2001 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_9.

Вони всі разом проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 яка належить позивачу на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 09 квітня 2008 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, відповідач добровільно виселилась, до теперішнього часу в квартирі залишаються зареєстрованими відповідач з дітьми.

На даний момент відповідач створила нову сім'ю та народила дитину, з кінця грудня 2010 року не проживає у квартирі, але залишається бути в ній зареєстрованою, що спричиняє позивачу додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирю, визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в зв'язку з відсутністю в ньому понад рік без поважною причини.

ОСОБА_2 звернулася до суду 16.12.2015 року з зустрічним позовом, вказавши, що 17.11.2001 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_9. 09 квітня 2008 року за спільні кошти, перебуваючи у шлюбі, вона з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони разом з дітьми проживали до 2010 року. 08 грудня 2010 року шлюб між ними було розірвано. Вона просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю та визнати за нею та за ОСОБА_4 рівні частки в праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі ? кожному, вселити її в квартиру, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування ізольовану кімнату.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 21 - заява).

Представник позивача ОСОБА_1 на позові наполягала, просила первісний позов задовольнити у зустрічному позові відмовити. Доповнила, що після продажу квартири в АДРЕСА_3, яка належала позивачеві та його батькам, сторони придбали будинок по АДРЕСА_4 Потім вказаний будинок сторони продали та придбали спірну квартиру. Тобто, відповідач не вкладала кошти на придбання будинку, а потім і на придбання спірної квартири спірна квартира, яка є його особистою власністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти первісного позову заперечували, зустрічний підтримали.

ОСОБА_2 доповнила, що з 2001 року по 2006 рік вона з чоловіком жили у її батьків. В 2006 році вони на спільні кошти та на кошти, які надали їм її батька та батьки позивача купили будинок по АДРЕСА_4. Батьки чоловіка та її батьки допомогли не тільки придбати цей будинок, а й зробити ремонт. Потім вони вирішили знайти квартиру, бо в приватному будинку багато роботи. Вона була присутня при договорах купівлі - продажу будинку та квартири, з ініціативи чоловіка не оформляли договір міни, боялись ризиків. Вона не переймалась тим, що квартира зареєстрована на чоловіка, була спокійна, так як квартира була придбана в шлюбу і вона має законне право на її частку. З 2010 року до теперішнього часу вона не має змоги проживати в спірній квартирі, так як її не пускають туди.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату слухання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки в суд не повідомив.

Вислухавши представників сторін, відповідача по первинному позову, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_4 необхідно відмовити, позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Судом встановлено, щосторони 17.11.2001р. зареєстрували шлюб, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2010 року розірвано, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_9. (а.с. 11,12,13 - копії свідоцтва про народження, рішення суду).

29.03.2006р. ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав домоволодіння по АДРЕСА_4 в м. Кривому Розі (а.с.100 - копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

09.04.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу, згідно якому ОСОБА_8 придбав квартиру по АДРЕСА_1 (а.с. 8 - копія договору купівлі-продажу).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що фактично між ними відбувся обмін житла - квартири на будинок, але оформили вони це договорами купівлі-продажу в один день. Всі справи він вів з ОСОБА_4, переоформлення , розрахунки.

Позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 та їх діти зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 6 - копія довідки).

Таким чином, судом встановлено, що і домоволодіння по АДРЕСА_4 і спірна квартира по АДРЕСА_1 придбані сторонами під час шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Положенням частини 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу, то суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділу вказаної квартири як спільного майна подружжя та визнання за сторонами права власності по 1/2 частини квартири за кожним і, відповідно, обгрунтованою є вимога про вселення.

Не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житлом в спірній квартирі, так як нею не вказано, яким чином вона просить встановити цей порядок, кому, які приміщення необхідно виділити в користування.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що будинок по АДРЕСА_4, а, відповідно, й спірна квартира, яка була придбана після продажу будинку, придбався за його особисті кошти, не надав жодного належного та допустимого доказу в підтвердження цих тверджень.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, на яку, як на підставу позову, посилається ОСОБА_4, може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщення, члени сім'ї власника житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, а не членом (колишнім) сім'ї позивача, а тому вонане може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщення, незалежно від часу не проживання в квартирі.

Судом не вирішується питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, так як сторони в своїх позовах не ставили про це питання.

Керуючись ст.ст.60-63,68-72 СК України, ст.405 ЦК України, ст.ст.10,60,79,88, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_4 відмовити повністю.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,54 кв.м., жилою площею 27,10 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. С. Бардін