АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1319/К/16 інстанції Дехта Р.В.
Категорія 27 (ІV) Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І. Є.

секретар: Петренко К.І.

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2016року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 07.06.2006 року ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2900 грн., розмір якого в подальшому неодноразово змінювався, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати кредитного ліміту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2014 року склала 16704,81 грн., й яку в добровільному порядку відповідач не сплатив.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7432,42 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8000,73 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штрафу (відсоткова складова) в розмірі 771,66 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

При повторному розгляді справи рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2016року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2900 грн. Роз'яснено право ПАТ КБ «ПриватБанк» подати позов до суду про стягнення з ОСОБА_5 майна, що набуто без достатньої правової підстави. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 111,11 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині розглянутих вимог про стягнення заборгованості по кредиту і процентам за користування ним, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в решті розглянутих вимог - рішення залишити без змін. На думку представника позивача, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитом лише в сумі 2900 грн., переклавши обов'язок доказування факту неотримання кредиту у розмірі 7432,42 грн. з відповідача на позивача. Суд необґрунтовано відхилив наданий позивачем розрахунок заборгованості й не взяв до уваги, що сторони погодили розмір ставки у 36% річних за користування кредитом та 72% річних на прострочену заборгованість зі сплати кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2006 року ОСОБА_5 на підставі заяви отримав кредит від Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1 й становить 3 роки. Відповідно до змісту заяви відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають кредитний договір (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Умови надання банківських послуг, які введені в дію на підставі наказу Голови правління Приватбанку № С-89 від 24.05.2005 року й які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 07.06.2006 року, не містять в собі положень, які б регламентували порядок збільшення кредитного ліміту, застосування штрафних санкцій, нарахування процентів за ставкою, відмінною від вказаної в заяві про отримання кредиту, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає тільки сума отриманого і не повернутого кредиту згідно заяви позичальника в розмірі 2900 грн.

Обґрунтовуючи відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором в заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти отримані відповідачем поза межами кредитного ліміту, тобто не на підставі кредитного договору, а на підставі нікчемного правочину про зміну кредитного ліміту.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Використовуючи своє право, передбачене ст.ст. 6, 627 ЦК України, відповідач ОСОБА_5 шляхом подання та підписання заяви від 07.06.2006 року на отримання кредиту, уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк», договір, зміст якого становлять умови, визначені Умовами надання банківських послуг, які затверджені наказом позивача №С-89 від 24.05.2005 року (а.с. 40), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

При цьому, в поданій заяві позичальник ОСОБА_5 зазначив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку і вказав, що зазначені документи разом з заявою складають між ним та позивачем кредитний договір.

Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою (далі - Правила) та Тарифами банку, що діяли в редакції на момент підписання заяви позичальником, а саме: право банку в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта змінювати встановлений розмір кредитного ліміту (п. 5.2 Умов в редакції на момент укладення договору), спосіб та строк повернення позичальником кредитного ліміту, процентів за його використання з базовою ставкою 3% на місяць (36% на рік), сплати заборгованості по кредитному ліміту, перевитратах кредитного ліміту та відсотків на прострочену заборгованість на місяць в розмірі 6% (72% на рік) (п. 6.5 Умов, Тарифів банку).

Згідно наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки від 09.07.2015 року (а.с. 68) кредитний ліміт по картці ОСОБА_5 неодноразово змінювався позивачем, а саме: з 12.04.2007 року - 4000 грн., з 27.12.2008 року - 3250 грн., з 17.04.2009 року - 2710 грн., з 16.06.2009 року - 2600 грн., з 21.08.2009 року - 2400 грн., з 15.09.2009 року - 2220 грн., з 21.10.2009 року - 2050 грн., з 11.06.2010 року - 4000 грн., з 23.11.2010 року - 4800 грн., з 19.04.2011 року - 12500 грн., з 28.10.2011 року - 10880 грн., з 29.02.2012 року - 10370 грн., з 03.05.2012 року - 9550 грн., з 04.10.2012 року - 7440 грн. Вказане підтверджується й даними виписки по картковому рахунку відповідача за № НОМЕР_1 (а.с.54-62,107-122).

Змінюючи кредитний ліміт, встановлений на платіжну картку відповідача, в тому числі й шляхом його збільшення, ПАТ КБ «ПриватБанк» діяв у відповідності до п. 5.2 Умов в редакції станом на 07.06.2006 року, за змістом яких банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта встановити на платіжну картку кредитний ліміт з подальшим збільшенням його розміру відповідно до кредитної історії.

Оскільки за умовами кредитного договору не передбачається отримання згоди позичальника на збільшення кредитного ліміту, колегія суддів не вбачає підстав для обов'язкового укладення письмового правочину між сторонами з цього приводу, оскільки Умови, з якими погодився відповідач, підписавши заяву на отримання кредитного ліміту, є складовою частиною укладеного договору.

Крім того, з виписки по картковому рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_1 вбачається, що відповідач активно користувався своїм картковим рахунком, неодноразово знімав грошові кошти та поповнював рахунок, що свідчить про його згоду на користування кредитним лімітом, в тому числі у збільшеному його розмірі (а.с. 54-62,107-122). Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не був згодний із збільшенням кредитного ліміту й звертався з цього приводу до позивача в порядку, передбаченому Умовами.

Не може погодитися колегія суддів й з застосуванням в ухваленому судом першої інстанції рішенні висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15. Вказана постанова передбачає обов'язковість до застосування судами загальної юрисдикції наведених в ній висновків щодо норм матеріального права відносно правомірності збільшення строку позовної давності без укладення письмового договору, обов'язковість укладення якого передбачена ч.1 ст. 259 ЦК України. В даній справі спір виник з приводу правомірності збільшення банком кредитного ліміту, що регулюється виключно умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив зміст Умов, які діяли станом на 07.06.2006 року й які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, й дійшов передчасного висновку про те, що зазначені Умови не містять в собі положень, які б регламентували порядок збільшення кредитного ліміту й у разі його збільшення обов'язковим є укладення письмового договору про це.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Відповідно до змісту заяви позичальника строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідає строку дії картки і становить 3 роки. 07.06.2009 року, після закінчення строку дії картки, її дію, й відповідно дію укладеного між сторонами кредитного договору, пролонговано банком у відповідності до п. 3.1.3 Правил до червня 2012 року.

Оскільки відповідач не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, утворилася заборгованість станом на 31.08.2014 року в розмірі 16704,81 грн., право вимоги дострокового погашення якої реалізував позивач, звернувшись 16.10.2014 року до суду з позовом.

Матеріалами справи доведено та не оспорювалося ані відповідачем, ані його представником, факт порушення ОСОБА_5 зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитного ліміту, сплати процентів за користування ним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обов'язок відповідача нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту, не обмежуючи її розміром наданим кредитним лімітом в сумі 2900 грн., у зв'язку з чим скасовує ухвалене у справі рішення судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує умови кредитного договору та розрахунок наведений позивачем.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 5-8), колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача заборгованість станом на 31.08.2014 року в межах позову в загальному розмірі 15433,15 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7432,42 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8000,73 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості на підставі заяви представника відповідача від 28.04.2015 року, поданої під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 48-50), оскільки, як вбачається з виписки по кредитному рахунку відповідача (а.с. 54-62,107-122), ОСОБА_5 здійснив останнє погашення заборгованості по спірному кредитному договору 28 липня 2012 року в розмірі 600 грн., тобто початок перебігу позовної давності за черговий платіж почнеться з моменту порушення строку його погашення. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом у жовтні 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Не спростовано й відповідачем та його представником правильності застосування банком відсоткової ставки на прострочену заборгованість на місяць в розмірі 6%, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік (72% на рік), оскільки застосування цієї відсоткової ставки передбачено Тарифами банку (а.с. 106) й ця ставка не є тотожною базовій відсотковій ставці на місяць за користування кредитним лімітом, розмір якої складає 3% (36% на рік), що передбачено змістом заяви позичальника та Тарифами банку. Тому посилання представника відповідача на неправомірне збільшення позивачем базової процентної ставки за користування кредитним лімітом з 36% на рік до 72% на рік безпідставні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу: фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 771,66 грн. на підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг задоволенню не підлягають, оскільки на момент підписання заяви позичальником діяли Умови надання банківських послуг, які затверджені наказом позивача №С-89 від 24.05.2005 року й які не передбачали застосування штрафних санкцій до позичальника. Зазначені Умови взагалі не містять п. 8.6, який передбачає стягнення штрафу з позичальника у вигляді фіксованої частини та процентної складової.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.1, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір на суму 243,60 грн., а за подання апеляційної скарги - 267,96 грн. (а.с. 21, 208).

Отже, на думку колегії суддів, судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог в розмірі 472,62 грн. (15433,15 грн. х 511,56 грн. (243,60 + 267,96 грн.)/16704,81 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2016року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 07 червня 2006 року станом на 31 серпня 20014 року в загальному розмірі 15433 грн. 15 коп. (п'ятнадцять тисяч чотириста тридцять три грн. п'ятнадцять коп.), яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7432,42 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 8000,73 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 472,62 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська