У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище», третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 2008 року по даний час працює в Державному навчальному закладі «Львівське вище професійне художнє училище» (далі - ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище») на посаді керівника фізичного виховання. У 2013-2014 навчальному році його педагогічне навантаження складало 86 годин на рік викладання занять з фізичної культури та 180 годин на рік гурткової (позакласної) роботи. З 01 вересня 2014 року без його згоди скорочено педагогічне навантаження у кількості 86 годин річних занять фізичного виховання, гурткову роботу залишено у попередньому обсязі. Зазначив, що відповідачем грубо порушено вимоги законодавства, оскільки його не було попереджено про зміну істотних умов праці за два місяці відповідно до вимог ст. 103 КЗпП України. Крім того, вважає, що такі зміни незумовлені виробничою необхідністю учбового закладу, а тому уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 01 вересня 2014 року № 177 «Про розподіл педнавантаження викладачів» у частині позбавлення його 86 годин уроків фізичного виховання на 2014-2015 навчальний рік; зобов'язати ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» встановити йому педагогічне навантаження відповідно до попередніх умов праці, а саме 86 годин на рік викладання фізичного виховання на 2014-2015 навчальний рік шляхом внесення змін у наказ «Про розподіл педнавантаження викладачів».

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 01 вересня 2014 року № 117 «Про розподіл навантаження викладачів» в частині позбавлення ОСОБА_4 86 годин уроків фізичного виховання на 2014-2015 навчальний рік.

Зобов'язано ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» встановити ОСОБА_4 педагогічне навантаження у відповідності до попередніх умов праці, а саме: не менше вісімдесяти шести годин на рік викладання фізичного виховання та 180 годин на рік гурткової позакласної роботи (гурток з футболу).

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що припинення педагогічного навантаження позивача на 2014-2015 навчальний рік до початку навчального року не є зміною істотних умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України та не потребує попередження працівника за два місяці, про можливість неповного педагогічного навантаження до відома позивача доведено відповідним наказом, у зв'язку з чим застосування ст. 103 КЗпП України, на яку посилається позивач, може мати місце у випадку зміни встановленого педагогічного навантаження протягом навчального року без згоди працівника та нижче тарифної ставки.

Врахувавши, що позивачу стало відомо про невиконання державного замовлення на 2014-2015 навчальний рік (зменшення педагогічного навантаження) до початку навчального року і при зміні педагогічного навантаження йому не було зменшено тарифну ставку (оклад), суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун