АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №640/9307/16-ц Головуючий І інстанції Діденко С.А.
Провадження №22ц/790/4971/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участі секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року по справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про обмеження у праві на виїзд за межі України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року задоволено подання ст.. державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ ОСОБА_3

Обмежено право виїзду за межі України громадянина України, керівника солідарного боржника юридичної особи ТОВ «Міжнародний банк комунікацій» - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Особи, які беруть участь у справі належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, проте, в судове засідання не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання, суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання постанови суду, а тому його необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 9 червня 2016 року старший державний виконавець Бардін І.С. звернувся до суду із зазначеним поданням, в якому просив тимчасово обмежити громадянину України ОСОБА_2 право виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження ВП № 42738629 з виконання наказу № 11/109-08 від 10.08.2010р., виданого господарським судом Харківської області, про стягнення солідарно з ТОВ «Міжнародний банк комунікацій» та з Приватного виробничого підприємства «КВАДРО» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії 6120059,18грн. та запропоновано боржнику виконати його самостійно в строк до 04.04.2014р.

Зазначив, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, у зв'язку із чим виникла необхідність звернення до суду із зазначеним поданням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» від 21 січня 1994 року, громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2014 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження ВП № 42738629 з виконання наказу № 11/109-08 від 10.08.2010р., виданого господарським судом Харківської області, про стягнення солідарно з ТОВ «Міжнародний банк комунікацій» (далі за текстом - Боржник) та з Приватного виробничого підприємства «КВАДРО» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії (далі за текстом - Стягувач) 6120059,18 грн. та запропоновано боржнику виконати його самостійно в строк до 04.04.2014.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.06.2016р. керівником солідарного боржника ТОВ «Міжнародний банк комунікацій» з 12.06.2013р. є ОСОБА_2

За даними УДАІ ГУМВСУ в Харківській обл. №10233 від 22.09.2015р. за боржником зареєстровано автомобіль «ДЕУ Сенс», 2005р.в., червоного кольору, ДНЗ -АХ5201АА. ОСОБА_2 повідомив державного виконавця 02.09.2015р. про відсутність у боржника рухомого чи нерухомого майна. Зазначені обставини на думку державного виконавця свідчать, що боржник ОСОБА_2 добровільно рішення суду не виконує від виконання ухиляється.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до моменту виконання божником своїх зобов'язань за матеріалами виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені у поданні державного виконавця та надані ним матеріали свідчать про те, що боржник, дійсно має невиконане грошове зобов'язання та ухиляється від його виконання.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань до виконання цих зобов'язань.

Таким чином, підставою для ухвалення судом рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон є доведеність факту ухилення від виконання рішення суду.

На час звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, факт ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням (постановою) повинен відбутися, бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням (постановою) обовязків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Під поняттям ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням (постановою) суду, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При звернені з поданням до суду державним виконавцем не надано доказів які свідчать, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання постанови суду.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 утримувався від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно; про рахунки у банках чи інших фінансових установах; не зявлявся за викликом державного виконавця; на вимогу державного виконавця не повідомляв письмово останнього про майно, що може перебувати в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Посилання державного виконавця у поданні на те, що ОСОБА_2 повідомив державного виконавця 02.09.2015р. про відсутність у боржника рухомого чи нерухомого майна, в той час як за підприємством зареєстровано право власності на рухоме майно, а саме автомобіль «ДЕУ Сенс», державний номер НОМЕР_1, само по собі не свідчить про ухилення ним від виконання постанови суду.

ОСОБА_2 зазначав, що в рамках визначено виконавчого провадження від ТОВ «Міжнародний банк комунікацій» надавалася інформація про визначене рухоме майно. Окрім того, визначений автомобіль знаходився в ВДВС на реалізації, та не був реалізований у встановлений законом порядку, 03.12.2013р. на адресу стягувача державним виконавцем було направлено листа про залишення за собою в рахунок погашення заборгованості нереалізованого рухомого майна, стягувач відмовився від наданої пропозиції. Тому, надаючи відповідь ст. державному виконавцю відділу ПВР УДВС ГТУЮ про відсутність майна зареєстрованого у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 виходив з того, що про автомобіль виконавець має повну інформації, а іншого будь-якого майна на підприємстві не з'явилось.

Ним, як керівником підприємства приймалися міри щодо проведення свого часу реалізації єдиного майна підприємства, окрім того, 21.06.2016р. на адресу господарського суду Харківської області було подано заяву про розстрочку виконання рішення суду (додатки до апеляційної скарги).

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання постанови суду та безпідставно обмежив його у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення подання державного виконавця за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 312, ст. ст. 313,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді :

ОСОБА_4

ОСОБА_5