УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної телекомпанії України про визнання незаконним звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Національної телекомпанії України, в якому з урахуванням подальших уточнень просила визнати незаконним її відсторонення від роботи з 26.11.2013, звільнення з посади фінансового директора, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2014 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Заявлені вимоги обгрунтувала тим, що працювала на посаді директора з виробництва Національної телекомпанії України. 23.11.2013 позивача було відстронено від роботи без ознайомленя з відповідним наказом. Наказом № 186-к від 20.03.2014 ОСОБА_1 звільнено з 31.03.2014 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, однак фактично такі зміни на підприємстві не відбулися.

Вказувала, що має переважне право залишення на роботі у зв'язку з інвалідністю, утриманням батьків-інвалідів, самостійним вихованням дитини 1998 р.н. та наявністю більш високої кваліфікації порівняно з іншими працівниками, про що повідомила профспілковий орган та керівництво Національної телекомпанії України.

Також зазначила, що в день звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунокі і станом на 29.04.2014 в облікових реєстрах Національної телекомпанії України рахується заборгованість перед ОСОБА_1

Вказувала, що такі дії відповідача призвели до моральних, психологічних та фізичних страждань, повязаних із погіршенням стану здоров'я, та викликали необхідність у додаткових зусиллях для організації життя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора фінансового фінансової дирекції Національної телекомпанії України з 31.03.2014. Стягнуто з Національної телекомпанії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 895, 05 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.03.2015 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 залишено без змін.

Справа № 761/12692/14-ц Т.О. Невідома
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10696/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2015 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затриманням виконання рішення суду щодо негайного поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2015 внесено зміни до резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2015 із зазначенням «стягнути з Національної телекомпанії України у дохід держави судовий збір в сумі 334 грн. 95 коп.».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.03.2015 скасовано, питання направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2016 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної телекомпанії України відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказувала, що судом порушено права позивача у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про витребування доказів та відмовою у прийнятті уточнених позовних вимог.

Зазначила, що при ухваленні оскаржуваного рішення не було досліджено питання кваліфікації позивача, питання її переважного права на залишення на роботі, питання реорганізації Національної телекомпанії України.

Стверджувала, що реорганізація є формою припинення діяльності субєкта господарювання, однак рішення про припинення діяльності Національної телекомпанії України у встановленому порядку уповноваженим органом не приймалось. Крім того, скорочення штату не є реорганізацією, а лише підставою для звільнення працівників в процесі проведення реорганізації.

Вказувала, що наказ Національної телекомпанії України від 20.03.2014 № 186-к «По особовому складу» є незаконним, оскільки особа, яка його підписала, не мала на те повноважень.

Також зазначила, що судом першої інстанції взагалі не було розглянуто питання спричинення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, просила оскаржуване рішеня скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засідання представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, посили її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу від 14.04.2010 № 228 ОСОБА_1 була прийнята на посаду начальника відділу - заступника головного продюсера відділу головного продюсера. Наказом від 30.06.2010 № 370-к позивача переведено на посаду директора з виробництва фінансової дирекції. Наказом від 31.07.2012 № 537-к позивача переведено на посаду директора фінансового фінансової дирекції (а.с. 5- 9, том І).

Відповідно до наказу НТК України від 15.01.2014 № 7 «щодо змін в організації виробництва і праці» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, які були зумовлені введенням з 01.04.2014 нового штатного розпису, вирішено провести вивільнення працівників (а.с. 48, том І).

Зміни кількості структурних підрозділів НТК України вбачаються з наявних в матеріалах справи копій Структури НТК України від 26.02.2014 № 103/6-2 та Структури НТК України від 13.03.2014 № 189/6-2, штатних розписів НТК України на 2014 рік (а.с. 195-199, 201-205, том І), а також Структури НТК України від 31.03.2010 № 119/6-3, від 13.07.2010 № 228/6-3, а також штатних розписів на 2010 рік (а.с. 207-223, том І).

Згідно Попередження від 17.01.2014 № 4-вк ОСОБА_1 попереджено про скорочення 01.04.2014 посади директора фінансового фінансової дирекції та запропоновано посаду начальника відділу нормування та оптимізації виробництва фінансово-економічого управління, а також попереджено про наслідки відмови (а.с. 49, том І).

Разом з тим, як вбачається з акту, складеного 20.01.2014 працівниками Національної телекомпанії України, проставити підпис про ознайомдення у відповідній графі Попередження позивач відмовилась (а.с. 50, том І).

Як вбачається з витягу Протоколу № 69 позачергового засідання профкому НТК України від 20.03.2014, профком ухвалив рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 12, том І).

Наказом НТК України № 186-к від 20.03.2014 ОСОБА_1 звільнено 30.03.2014 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10, том І).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, у НТК України відбулися зміни в організації виробництва і праці: з двох структурних підрозділів телекомпанії утворено один новий з однією керівною посадою.

Доводи апеляційної скарги про незаконність наказу НТК України від 15.01.2014 № 7 «щодо змін в організації виробництва і праці» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції перевірялося дотримання роботодавцем вимог законодавства при проведенні процедури звільнення працівника, законність рішення про звільнення та факт наявності змін в організації виробництва, при цьому перевірка законності наказу про зміни в організації виробництва не є предметом судового розгляду в рамках даної справи.

Крім того, особа, яка звернулася із апеляційною скаргою, помилково ототожнює поняття реорганізації як форми припинення суб'єкта господарювання та поняття змін в організації виробництва, яке є ширшим за обсягом.

З приводу доводів апеляційної скарги про переважне право на залишення на роботі колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці мають працівники з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці в силу норм ст. 42 КЗпП України.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага надається з урахуванням інших обставин, визначених ч. 2 ст. 42 КЗпП України, а також іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надаються пільги та гарантії у вигляді переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при скороченні чисельності або штату працівників.

При цьому, зазначені обставини враховуються при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам щодо кваліфікації і продуктивності праці двох керівників реорганізованих структурних підрозділів: ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зокрема, щодо рівня освіти, стажу роботи, продуктивності праці, показників роботи і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність переваг позивача за цими показниками.

Доводи апеляційної скарги про успішне виконання ОСОБА_1 обов'язків за період її роботи в Міністерстві фінансів України та Міністерстві охорони здоров'я України не приймаються до уваги, оскільки не можуть вважатися показником її роботи в НТК України.

Суд також надає оцінку тій обставині, що на виконання вимог ст. 492 КЗпП України позивачу була запропонована інша робота та на виконання вимог п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо виплати допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати видано наказ (а.с. 10, 49, том І).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги можливість пропозиції відповідачем інших вакантних посад, у тому числі заступника генерального директора, не знайшли свого підтвердження, оскільки оскаржуване рішення містить обґрунтовані висновки з даного приводу.

В апеляційній скарзі також зазначено, що судом першої інстанції було відхилено клопотання про витребування доказів, разом з тим, позивач не була позбавлена можливості заявити відповідне клопотання в суді апеляційної інстанції, обґрунтувавши його подання на даній стадії порушеннями норм процесуального законодавства судом першої інстанції. Разом з тим, будь-яких клопотань в судовому засіданні, яке відбулося 13.09.2016 заявлено не було.

Відтак, розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: