Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

29.11.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до Руськокомарівської сільської ради та Приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на землю,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Руськокомарівської сільської ради, приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на землю.

Свій позов позивач мотивував тим, що 18.05.2005 року після смерті матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4, відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 3,755 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту. Право власності на землю ОСОБА_4 було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228 виданим на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202. На час відкриття спадщини єдиним спадкоємцем за заповітом була ОСОБА_2 Відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені ОСОБА_4, яка померла 18.05.2005 р. і проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 Руськокомарівською сільською радою не змінювалося.

Однак, ОСОБА_2, була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202, який був утрачений. Залишилась у наявності лише його ксерокопія. Так, відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно (землю) ОСОБА_2, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності.

В судове засідання позивача та її представник не зявився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Руськокомарівської сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої просить провести розгляд справи у їх відсутності, проти позову не заперечує.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, що проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 18.05.2005 року після смерті матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4, відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 3,755 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту. Право власності на землю ОСОБА_4 було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228 виданим на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202. На час відкриття спадщини єдиним спадкоємцем за заповітом була ОСОБА_2 Відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені ОСОБА_4, яка померла 18.05.2005 р. і проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 Руськокомарівською сільською радою не змінювалося.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України ОСОБА_2, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час її відкриття проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою наданою Руськокомарівською сільською радою, Ужгородського району, Закарпатської області.

Однак, ОСОБА_2, була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202, який був утрачений. Залишилась у наявності лише його ксерокопія. Так, відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно (землю) ОСОБА_2, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) серії XI № 742925, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, інформація про відкриту спадкову відсутня. Отже, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України ОСОБА_2, не відмовилась від спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 18.05.2005 року.

Згідно з інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області, ОСОБА_4 належавь Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228 виданий на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202 на землю загальною площею 3,755 га, що розташована на території Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Разом з тим, отримано висновок про ринкову вартість про ринкову вартість, земельних ділянок, які входять до складу Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228, становить 55574,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки наданої Руськокомарвською сільською радою, Ужгородського району, Закарпатської області, ОСОБА_4 до дня своєї смерті - 18.05.2005 року, проживала разом з донькою ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення до суду за захистом свого права ОСОБА_2, є обґрунтованим, оскільки воно зумовлене тією обставиною, що ОСОБА_2, фактично була позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності на землю отримавши відповідне свідоцтво, оскільки з'ясувалось, що відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю, який підтверджує право власності спадкодавця на це майно.

Зокрема, отримати новий Державний акт на право приватної власності на землю або дублікат цього документу не представляється можливим у зв'язку з тим, що з січня 2013 року державні акти на землю не видаються. Оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва про право власності на нерухоме майно (ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»), що видається територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстарції прав, в тому числі і на права, які виникли до 01.01.2013 року, оскільки повноваження Держземагенства (Держгеокадастру) в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені.

Оскільки на землю, зазначену у Державному акті на право приватної власності серії ІІ-ЗК № 009228, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Іншого способу позасудового захисту свого права у ОСОБА_2 не було.

Разом з тим, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності.

Отже , ОСОБА_2, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4П.і тим самим набула право власності на спадкове майно - землю загальною площею 3,755 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ- ЗК № 009228, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 172202, який був утрачений, виданого на ім'я ОСОБА_4, померлого 18.05.2005 року.

/

На підставі наведеного керуючись ст.ст.113,213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, як за право набувачем в порядку спадкування за ОСОБА_4, право власності на землю, загальною площею 3,755 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району в межах населеного пункту, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009228, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р, та сертифікату РН № 172202.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Монич О.В.