АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5723/16 Справа № 209/589/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинського державного технічного університету про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинського державного технічного університету (далі - ДДТУ) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що його з 10 грудня 2010 року, на підставі контракту з науково-педагогічним працівником від 10 грудня 2010 року, було призначено на посаду доцента кафедри соціології ДДТУ, терміном з 10 грудня 2010 року по 19 грудня 2015 року.

Вказував, що 09 грудня 2015 року, згідно наказу №395-04/1НПП від 30 листопада 2015 року, його було звільнено з займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Зазначав, що звільнення відбулося з рядом порушень, а саме, його звільнили з посади 09 грудня 2015 року наказом від 30 листопада 2015 року за 10 днів до закінчення строку дії його контракту; ректор, підписуючи наказ про звільнення, порушив вимоги п.6.2.1 контракту; його звільнили серед навчального року; наказ про звільнення суперечить вимогам Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки на 2011-2015 роки.

Посилаючись на те, що своїми протиправними діями відповідач порушив його трудові права, що вважає незаконним, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати наказ №395-04/1НПП від 30 листопада 2015 року про його звільнення згідно п.2 ст.36 КЗпП України; поновити його на роботі, на раніше займаній посаді доцента кафедри філософії та історії України; стягнути суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 18.834 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 10 грудня 2010 року між ДДТУ та ОСОБА_2 був укладений контракт з науково-педагогічним працівником, відповідно до якого позивача було призначено на посаду доцента кафедри соціології ДДТУ на термін з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року (а.с.39-41).

Наказом ректора ДДТУ №217-а-04/1ПВС від 14 грудня 2010 року по професорсько-викладацькому складу на підставі протоколу №2 від 09 грудня 2010 року засідання вченої ради факультету менеджменту, економіки, соціології та філології від 09 грудня 2010 року позивача ОСОБА_2 на конкурсній основі було переведено на посаду доцента кафедри соціології терміном на 5 років з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року (а.с.42).

З власноручно написаної заяви ОСОБА_2 від 09 грудня 2010 року на ім'я ректора ДДТУ вбачається, що він просив перевести його на посаду доцента кафедри соціології, як обраного за конкурсом терміном на 05 років з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року на умовах контракту (а.с.43).

З акту від 28 вересня 2015 року, складеного комісією співробітників ДДТУ та затвердженого ректором ДДТУ, вбачається, що ОСОБА_2 в цей же день був ознайомлений з терміном закінчення контракту на посаді доцента кафедри філософії та історії України, термін закінчення дії контракту 09 грудня 2015 року наказ №217а-04/1-пвс від 14 грудня 2010 року (а.с.44).

Наказом ректора ДДТУ №395-04/1НПП від 30 листопада 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України, з 9 грудня 2015 року, та з виплатою компенсації за невикористану відпустку в кількості 16 календарних днів (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з того, що звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

За пунктом 10 «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III та IV рівнів акредитації», яке затверджено наказом МОН України №744 від 24 грудня 2002 року, при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатись безстроковий, строковий трудовий договір, в тому числі контракт.

Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно із законодавством працюють за контрактом.

Особливістю контракту, укладеного між сторонами, є те, що сторони визначилися зі строком його дії, а із обставин справи вбачається, що дія контракту закінчилася у грудні 2015 року.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи та організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 ст.21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого в контракті за угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1)безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2)на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3)таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами

Згідно із п.8 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, визначені контрактом.

Трудові відносини із ОСОБА_2 відбувались на строкових умовах, згідно норм та положень зазначених Законів України та відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України, згідно якого, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Строковий трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем у формі контракту, був обумовлений характером роботи, а позивача віднесено до категорії працівників, які працюють за контрактом на підставі закону.

Позивач, працюючи за контрактом, погодився з його умовам.

Згідно п.5.11 контракту однією з підстав припинення контракту є закінчення строку його дії.

Пунктом 6.2.1 контракту визначено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

28 вересня 2015 року позивач був повідомлений адміністрацією університету про те, що дія трудової угоди закінчується 09 грудня 2015 року.

Позивач з зазначеним повідомленням ознайомлений під особистий підпис 28 вересня 2015 року (а.с.44).

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів згідно зі ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження доводів про наявність низки порушень з боку відповідача при його звільненні та допущення останнім грубого порушення вимог норм чинного трудового законодавства при звільненні.

Доводи ОСОБА_2, що при його звільненні було порушено ст.43 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними, так як позивача звільнено не за ініціативою адміністрації, а через закінчення контракту.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку у справі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини, а зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення апелянтом норм права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.