АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5148/16 Справа № 183/4229/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

23 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 08 червня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в звязку з чим, станом на 30 травня 2014 року, виникла заборгованість в сумі 20106,25 грн., а саме: заборгованість за кредитом 4990,52 грн., заборгованість по процентам 13682,10 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 933,63 грн. Позивач, на підставі умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 610, 615, 629, 1054 ЦК України, просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 08 червня 2006 року, станом на 30.05.2014 року, у вказаному вище розмірі та судові витрати по справі.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3, що помер 07 листопада 2009 року, залучено спадкоємця ОСОБА_2 (а.с. 43).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження позовних вимог банком надано копію заяви від 08 червня 2006 року, згідно якої між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», укладено кредитний договір; ОСОБА_3 видано кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно змісту заяви, ОСОБА_3 ознайомлений зі змістом та погоджується з умовами, що викладені в "Умовах та правилах надання банківських послуг", "Правилах користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку", які викладені на відповідному банківському сайті.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.06.2006 року, у зв»язку з неналежним виконання ОСОБА_3 умов договору, банком нараховано борг, станом на 30.05.2014 року, в розмірі 20106,25 грн., з яких 4990,52 грн. заборгованість за кредитом, 123682,10 грн. заборгованість за відсотками, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) і 933,63 штраф (процентна складова) (а.с.5-9).

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_3 помер 07 листопада 2009 року, що підтверджуєтьсякопією актового запису про смерть №58 від 09.11.2009 року (а.с.23).

Згідно спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, до нотаріальної контори, з дотриманням шестимісячного строку, звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 39 41).

Матеріали спадкової справи не містять вимог кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_3.

Колегія суддів звертає особливу увагу, що позивачем правові підстави позовних вимог не уточнювались; апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з ухвалою місцевого суду від 11 лютого 2015 року про залучення у якості відповідача ОСОБА_2 Отже, позивач просив стягнути заборгованість з відповідача ОСОБА_2 на підставі умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 610, 615, 629, 1054 ЦК України.

Однак, з наведеного вище вбачається, що, у зв»язку зі смертю боржника, виникли правовідносини спадкування.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов»язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов»язаним з його особою і у зв»язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців вiд дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що, оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Таким чином, за визначеними позивачем правовими підставами позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновок місцевого суду щодо незвернення банку до спадкоємців ОСОБА_3 у строки, визначені ст. 1281 ЦК України, - є передчасним, оскільки позов за даною правовою нормою не заявлявся. Однак, висновок про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі є правильним, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд зауважує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не позбавлене права звернення до суду за захистом своїх законних інтересів на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді