Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Харківська міська рада, про визнання особи безвісно відсутньою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом 15 років з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1. З липня 2014 року надавала допомогу хворій матері та після повернення, у жовтні 2014 року, дізналася, що її співмешканець не з'являвся вдома з серпня 2014 року.

Оскільки місцезнаходження останнього їй невідомо, заявник просила визнати ОСОБА_5 безвісно відсутнім, що необхідно для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року, в задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, особа може бути визнана судом безвісно відсутньою лише в разі встановлення наступних обставин: відсутність особи в місці її постійного проживання (за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливості їх одержання усіма доступними способами; закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування такої особи.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку, що сам по собі факт непроживання ОСОБА_5 за місцем реєстрації протягом тривалого часута фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

А.В.Маляренко

О.В.Ступак