Справа № 144/593/16-ц Провадження № 22-ц/772/2262/2016Головуючий в суді першої інстанції Панченко Д. І.
Категорія 32Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судових засідань Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в районний суд з позовом про стягнення моральної шкоди з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2005 року під час виконання трудових обов'язків - комбайнера ВАТ "Мрія", ним було отримано травму лівої рук та хребта. Після проведення оперативного втручання по встановленню металевої пружини в хребет та проведення лікування з приводу травматичної ампутації 2 та 3 пальців руки, висновком Вінницької міжрайонної травматологічної МСЕК 12.10.2005 року йому вперше встановлено 60% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а з 25.11.2009 року МСЕК встановила втрату працездатності 75% та другу групу інвалідності безтерміново.

Пошкодженням здоров'я позивачеві завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, оскільки з того часу кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації його життя і відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. Після нещасного випадку позивач відчуває себе хворим, став нездатним до трудової діяльності.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров'я йому завдано моральної шкоди, яка відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" підлягає відшкодуванню за рахунок відділення Фонду, просив стягнути з відділення Фонду на його користь 206700 грн. завданої моральної шкоди.

Суму моральної шкоди обрахував виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік".

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 87000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Додатковим рішенням від 04.07.2016 року вирішено питання про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області в дохід держави судовий збір в сумі 870 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судовому апелянт - представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області Лимар А.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із відкритим акціонерним товариством "Мрія", с. Бджільна Теплицького району, працюючи на посаді комбайнера.

Під час виконання позивачем своїх трудових обов'язків 31 липня 2005 року стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав ушкодження здоров'я.

Відповідно до акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, затвердженим 04.08.2005 року, на момент нещасного випадку ОСОБА_4 мав десятирічний стаж трудової діяльності за професією, причинами нещасного випадку слугувало порушення Інструкції з охорони праці.

Висновком Вінницької міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК від 21 жовтня 2005 року позивачеві вперше визначено 60% втрати професійної працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК (а.с.9).

В подальшому позивачеві визначено 75% втрати професійної працездатності безтерміново, та встановлено другу групу інвалідності що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК (а.с.12).

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

На час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України порядок відшкодування такої шкоди регулювався Законом України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" (далі Закон).

Згідно з підпунктом "е" пункту 1 статті 21 Закону в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За частиною третьою статті 28 Закону за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Така моральна (немайнова) шкода відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із роз'яснень, які містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Установивши, що право на відшкодування моральної шкоди в ОСОБА_4 виникло вперше 21 жовтня 2005 року та що покладення на відділення Фонду обов'язку відшкодувати моральну шкоду не залежить від часу звернення останнього до суду з відповідним позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначив моральну шкоду у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої коди внаслідок недоліків товару, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

А тому доводи апеляційної скарги в частині пропущення позивачем строку позовної давності не можуть бути прийнятими до уваги.

Безпідставними є також посилання апелянта на закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №717-16 від 23.02.2007 року, яким було виключено положення Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності", що передбачало право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

У разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності Законами України "Про державний бюджет на 2006 рік " та " Про державний бюджет на 2007 рік ", якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивачем не обґрунтовано у чому саме полягає моральна шкода завдана каліцтвом у результаті нещасного випадку.

Відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазначає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові , який не втратив працездатність. Відмова потерпілому в праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати працездатності носить обмежувальний характер.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального пра ва, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області відхилити, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом : Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.