Справа № 495/4287/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
23 червня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
Представник позивача у судове засідання не зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала..
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про день слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про СМС повідомлення, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляду справи за її відсутністю до суду не надходило, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.
В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, між позивачем та ОСОБА_1 01.06.2007 року укладено Іпотечний договір, запис в реєстрі №1868, відповідно до п.1.1. якого відповідач передав в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне нерухоме майно: будівлю магазину загальною площею 92,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Червоноармійська, будинок 18.
Свої зобов'язання, визначені Договору кредиту, Позивачем виконано належним чином в повному обсязі: Відповідачу відкрито позичковий рахунок в Одеській обласній філії ООФ АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту готівкою.
Пункт 3.3.7. Договору кредиту встановлює, що позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5. цього Договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. Договору кредиту.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.06.2015 року має заборгованість 4 102 203,69 грн., яка складається з наступного:
-73 885,38 дол. США 1 599 635,84 грн. - заборгованість за кредитом;
-74 306,20 дол. США 1 608 746,67 грн. - заборгованість за відсотками;
-21 840,26 дол. США 472 846,70 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків
В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, між позивачем та ОСОБА_1 01.06.2007 року укладено Іпотечний договір, запис в реєстрі №1868, відповідно до п.1.1. якого відповідач передав в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне нерухоме майно: будівлю магазину загальною площею 92,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Червоноармійська, будинок 18.
Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором , договором іпотеки та іншими матеріалами справи.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
У зв'язку з тим, що відповідачка свої зобов'язання за Договорами кредиту не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, ПАТ «Укрсоцбанк» змушений звернутися до суду з Позовною заявою про визнання права власності на іпотечне майно за Банком, в рахунок погашення заборгованості за кредитами.
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".
Відповідно до п. 4.1. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право - вдовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Пунктом 4.5. Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
Ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
В Узагальненні Верховного суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 7 жовтня 2010 року ВСУ роз'яснив наступне: «...нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону № 898-IV) не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих - нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом».
Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно ч.1 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно ч.1 та ч. 3 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі інші види застав встановлюються законом.
Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, висловлюються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено.
Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною д припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержавтель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за №1255-ІУ від 18.11.2003 року, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом.
Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, в тому числі, 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяжування із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка передбачає і продаж обтяжувачем предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем.
При цьому пунктом 2 Розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за №1255-ІУ від 18.11.2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", також надано право Банку задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі, будь-якій особі-покупцю. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне нерухоме майно.
Згідно п. 23 Іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем по справі, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання, або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначений порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду:
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду
- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;
- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням і процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покунцеві. Названі га інші повноваження надані іпотекодержателіо іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.
На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовна заява Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення підлягає задовленню.
Керуючись ч.1 ст.546, ч.1 ст.572, ч. 1 ст.574, ч.ч.1,3 ст.575, ст.590 ЦК України, ч.ч.1,5,6 ст.3, ч.1 7, ч. 1 ст.11, ч.1 ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.24, ч.2 ст.25, ст.30, п.2 Розділу IX Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст. ст. 10, 11, 81, 88, 209, 213, 214-215 ЦПК України суд,
Позовну заяву Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя