У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати і компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» до ОСОБА_4 про визнання трудових правовідносин припиненими, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся із указаним позовом до суду, у якому з урахуванням уточнення, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумський хлібокомбінат» (далі − ПАТ «Сумський хлібокомбінат») заборгованість проіндексованої заробітної плати за грудень 2008 року та січень 2009 року у розмірі 12 138 грн 17 коп.; середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29 січня 2009 року по 26 лютого 2010 року у розмірі 80 299 грн 84 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 лютого 2010 року по 08 квітня 2015 року у розмірі 374 792 грн 70 коп.; компенсацію за затримку виплати заробітної плати за грудень 2008 року і січень 2009 року та за затримку виплати середньої заробітної плати протягом перебування у вимушеному прогулі за період з 29 січня 2009 року по 26 лютого 2010 року в розмірі 79 443 грн 79 коп.; індексацію заробітної плати за період з лютого 2009 року по лютий 2010 року у розмірі 1 335 грн 44 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 грудня 2008 року його було безпідставно відсторонено від роботи на посаді першого заступника голови правління, з 02 лютого 2009 року не допущено до роботи, а 26 лютого 2010 року звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України під час ліквідаційної процедури підприємства. Доводив, що йому не повністю нараховано і не виплачено заробітну плату за грудень 2008 року та січень 2009 року, не нараховано і не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2009 року до дня звільнення. Вказував, що при звільнені ці кошти йому виплачені не були, на них індексація та компенсація не нараховувались.

10 листопада 2014 року ПАТ «Сумський хлібокомбінат» звернувся із зустрічним позовом, у якому посилаючись на невизнання ОСОБА_4 факту припинення трудових відносин унаслідок його звільнення, просив визнати припиненими трудові відносини між товариством та даним працівником з 26 лютого 2010 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року в задоволенні обох позовів відмовлено за їх необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із заробітної плати, індексації, компенсації та середнього заробітку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Стягнуто з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_4 12 138 грн 17 коп. проіндексованої заробітної плати, 66 053 грн 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, податки та обов'язкові платежі, з яких підлягають утриманню роботодавцем при виплаті, а також 5 254 грн 21 коп. компенсації за порушення строків виплати.

В іншій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2015 року скасовано в частині первісного позову, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сумський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в сумі 13 237 грн 36 коп. урахуванням індексації, індексацію за період з березня 2009 року по лютий 2010 року в сумі 10 679 грн 31 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1 379 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку. При виплаті заробітної плати здійснити утримання податків та інших обов'язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення присудженої заробітної плати за грудень 2008 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно наказу від 19 грудня 2008 року, відсторонення ОСОБА_4 від виконання посадових обов'язків відбулось на умовах збереження заробітної плати. Цей наказ не оскаржено і є діючим на час вирішення спору, а підприємство на даний час з ним не розрахувалась і належну до виплату заробітної плати за грудень 2008 року та січень 2009 року не сплатило, а тому правильним є висновок про стягнення за ці два місяці на користь позивача збережену заробітну плату виходячи із розміру встановленого посадового окладу з урахуванням розміру індексації за нараховані місяці згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» відповідно до розрахунку представленого підприємством в сумі 13 237 грн 36 коп. без врахування обов'язкових утримань із заробітної плати.

Через невиплату цієї заборгованості по заробітній платі на користь позивача за заявленим ним період з березня 2009 по лютий 2010 на його корись підлягає стягненню індексація заробітної плати відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої оплата праці (грошове забезпечення) належить до об'єктів індексації грошових доходів населення, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, виходячи з розміру невиплаченої заробітної плати 13 237 грн 36 коп.

Суми індексації заробітної плати за цей період становить 10 679 грн 31 коп.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

О.В.Ступак