АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 673/544/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1480/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.

секретар Гриньова А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 673/544/16ц за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, - Деражнянський районний відділ УМВС України в Хмельницькій області, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, вказувала, що з 19 вересня 2011 року згідно наказу начальника Управління УМВС України в Хмельницькій області була призначена на посаду старшого інспектора канцелярії Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області. З 14 квітня 2013 року її було переведено на посаду діловода канцелярії цього ж відділу. В зв"язку з народженням 22 жовтня 2013 року дитини, їй було надано відпустку з 1 січня 2014 по 22 жовтня 2016 р.р. по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В грудні 2015 року в усній розмові із керівництвом Деражнянського РВ УМВСУ позивачу стало відомо про її звільнення із роботи. В зв"язку з цим, звернулася до Управління МВС України у Хмельницькій області із заявою про призначення її на посаду діловода Деражнянського відділення поліції. Листом від 22 січня 2016 року Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області їй було відмовлено у задоволенні вимог вказаної заяви та одночасно надіслано витяг із наказу від 6 листопада 2015 року про її звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ. Вказаний наказ вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню, так як відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства. Зокрема, останній не попереджав її персонально у встановлений законом строк про наступне вивільнення, не пропонував для зайняття інші посади, крім того, роботодавцем було порушено її трудові гарантії та проведено звільнення не зважаючи на те, що позивач є матір"ю дитини віком до трьох років. В зв"язку з цим, просила поновити її на посаді діловода канцелярії Деражнянського РВ УМВС України в Хмельницькій області, яким на сьогодні є _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1480/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 53, 54

Деражнянське відділення поліції Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено Деражнянський РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області №310 о/с від 6 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 діловода канцелярії Деражнянського районного відділу УМВС із займаної посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 поновлено на посаді діловода канцелярії Деражнянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 7 листопада 2015 року. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. В решті вимог позову відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Управління Міністерство внутрішніх справ України в Хмельницькій області просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд прийшов до безпідставного та невірного висновку про поновлення позивачу ОСОБА_1 строку на звернення із позовом до суду. На думку апелянта, доводи позивача про причини пропуску строку не є поважними. Також нормами ЦК України не передбачено вказаних підстав для зупинення перебігу цього строку. Зазначає, що оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що звільнення проводиться у зв'язку із прийнятим Закону України "Про національну поліцію" та прийнятих на його підставі відповідних наказів у зв'язку з ліквідацією органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про звільнення позивача на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише у зв'язку із скороченням чисельності працівників, а не ліквідацією. Також вказує, що суд помилково послався на положення п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року. Крім того, при вирішенні спору суд не взяв до уваги, той факт, що позивач, знаючи про таке своє право, не написала відповідної заяви про її переведення до іншого підприємства, установи, організації. А відповідач був позбавлений можливості перевести ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю такої її заяви. Також вказує, що при вирішенні спору, суд безпідставно не взяв до уваги, що позивачу пропонувалось працевлаштуватись на інших вакантних посадах, однак, ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих їй посад. Крім того, апелянт вважає, що при вирішенні спору, суд в порушення норм процесуального права невірно вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області № 307 0/с від 23 вересня 2011 року ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого інспектора канцелярії Деражнянського районного відділу міліції УМВС України в Хмельницькій області.

Наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області № 98 0/с від 24 квітня 2013 року ОСОБА_1 було призначено на посаду діловода канцелярії Деражнянського районного відділу міліції УМВС України в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу начальника УМВС України в Хмельницькій області № 317 о/с від 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 надано відпустку по вагітності та пологах з 27 серпня по 30 грудня 2013 року.

Наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області № 6 0/с від 20 січня 2014 року в зв'язку з народженням у позивачки дитини ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку на період з 1 січня 2014 року по 22 жовтня 2016 року.

Наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області № 310/с від 6 листопада 2015 року на підставі пункту 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. у звязку зі змінами в організації виробництва, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників ОСОБА_1П звільнено з роботи з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, згідно із ст. 44 КЗпП.

Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України - Управління внутрішніх справ України в Хмельницькій області та утворення, шляхом заснування, нового державного органу - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з Переліком змін у штатах МВС в УМВС України в Хмельницькій області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 7 листопада 2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Національну поліцію» пункти 1,2,3,7-13,15,17-18 цього Закону набирають чинності з дня наступного за днем його опублікування, тобто з 7 серпня 2015 року.

Зокрема, п.8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Цією ж статтею передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Крім того, спеціальною нормою права, яка регламентує заборону звільнення жінок, які мають дітей, є стаття 184 КЗпП України. Відповідно до ч.3 цієї статті звільнення, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано установу-роботодавця позивачки - УМВС України в Хмельницькій області та Деражнянський районний відділ УМВС України в Хмельницькій області.

При цьому, з аналізу положень ст. 184 КЗпП України витікає неможливість звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи роботодавця з будь-яких підстав, крім повної ліквідації підприємства, установи, організації. коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Зі змісту положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді справ про звільнення судам слід враховувати, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм трудового законодавства та розяснень Пленуму Верховного Суду України слід прийти до висновку, що, оскільки ч. 3 ст. 184 КЗпП встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням, невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, є підставою для покладення на нього відповідно обов'язку по працевлаштуванню такої особи. А так як згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП, зокрема жінки, які має дитину віком до трьох років, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 15 жовтня 2013 року у справі за №21-303а-13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи фактично не працюють та знаходяться в процесі ліквідації установи-роботодавця позивачки - УМВС України в Хмельницькій області та Держанянський районний відділ УМВС України в Хмельницькій області, втратили чинність і скасовані штати цих установ, хоча ці установи не виключені з Єдиного Державного реєстру підприємств, установ та організацій.

З врахуванням вказаного слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 в звязку з втратою чинності й скасуваннням штатів УМВС України в Хмельницькій області та Держанянського районного відділу УМВС України в Хмельницькій області, проведення ліквідації цих установ не може бути поновлена на попередній посаді діловода канцелярії Деражнянського районного відділу міліції УМВС України в Хмельницькій області, наказ про її звільнення в частині підстав звільнення відповідав нормам трудового законодавства, однак відповідач УМВС України в Хмельницькій області при звільненні позивача 6 листопада 2015 року не виконало свого обовязку, передбаченого ч. 3 ст. 184 КЗпП, по працевлаштуванню ОСОБА_1

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області працевлаштувати ОСОБА_1, а в решті позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування при вирішенні спору строків звернення до суду, передбачених ст. 233 КЗпП слід відхилити.

У відповідності до ч. 1 ст. 233, ст. 234 Кодексу Законів про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як видно з матеріалів справи, УМВС України в Хмельницькій області направило ОСОБА_1 по пошті наказ про її звільнення з роботи 22 січня 2016 року.

Даний наказ ОСОБА_1 отримала в період з 24 по 28 січня 2016 року.

10 лютого 2016 року в місячний строк позивач в порядку КАС України звернулась до Хмельницького міськрайонного суду з позовом про визнання наказу про її звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі. 17 березня 2016 року суд прийняв позов ОСОБА_1 та призначив справу до розгляду. 18 квітня 2016 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду провадження в справі з позовом ОСОБА_1 про визнання наказу про її звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі закрито в звязку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась вже до Деражнянського районного суду з позовом про визнання наказу про її звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З врахуванням тієї обставини, що 10 лютого 2016 року в місячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП, позивач звернулась до суду з відповідним позовом, суд прийняв до провадження позов, розглядав його, а не відмовив в прийнятті, після закриття провадження в адміністративній справі позивач на слідуючий день після постановлення ухвали про закриття провадження в справі знову ж таки в місячний строк подала позов в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Інші доводи апеляційної скарги, що апелянтом пропонувалась позивачці інша робота на посаді прибиральника службових приміщень Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що дана робота пропонувалась в листі від 22 січня 2016 року, а апеляційний суд досліджує і дає оцінку виконанню Управлянням УМВС України в Хмельницькій області свого обовязку по працевлаштуванню ОСОБА_1 станом на день її звільнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення :

ОСОБА_6 Петрівни до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, - Деражнянський районний відділ УМВС України в Хмельницькій області, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі задовольнити частково.

Зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області працевлаштувати ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства про працю.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко