Справа № 2-1409/11
УХВАЛА

21 липня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Гриценко І.Г.,

за участі секретаря: Кіяниця А.О.,

представника заявника ОСОБА_1- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1, за участі ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Вінниця-Буд», Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову від примусового виконання рішення суду,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що

заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі № 2-1409/11 звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №03/Zквіп-08-5 від 19.11.2008 року, на земельну ділянку площею 2,4261 га, яка розташована в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :04:009:0017, цільове призначення для житлової забудови та громадського призначення, що належить на праві власності ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №014652 від 17.12.2007 року, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 11, для задоволення вимог ТОВ "Український промисловий банк" до ТОВ "Промислова група "Вінниця-Буд" по кредитному договору №03/КВ-07 від 26.02.2007 року у розмірі 43 768 375,23 грн..

Рішення набуло законної сили 06.12.2012 року і 28.02.2013 року виданий виконавчий лист № 2-1409/11.

На підставі вказаного виконавчого листа 09.04.2013 року Відділом примусового виконання рішень виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 37487871.

28.09.2015 року, на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал", яке діяло у відповідності до договору про передавання в управління непроданих активів № 31-Л від 05.09.2013 року, та ОСОБА_1, останній набув право вимоги до ТОВ "Промислова група "Вінниця-Буд", яке виникло перед ТОВ "Український промисловий банк" за кредитним договором №03/КВ-07 від 26.02.2007 року. Договір про відступлення права вимоги від 28.09.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.09.2015 року за реєстровим № 3508.

У відповідності до ст. 514 ЦК України, внаслідок укладання договору про відступлення права вимоги від 28.09.2015 року, на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку", до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за іпотечним договором № 03/2квіп-08-5, укладеного 19.11.2008 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 19.11.2008 року за реєстровим № 5698, тобто право вимоги за договором, на підставі якого 30.03.2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,4261 га, яка розташована в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :04:009:0017, цільове призначення - для житлової забудови та громадського призначення.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2015 року у виконавчому провадженні № 37487871 замінено стягувача з ТОВ "Український промисловий банк" на ОСОБА_1.

ОСОБА_1, як стягувач у виконавчому провадженні відмовляється від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі № 2-1409/11, оскільки перед ним погашені зобов'язання, які були забезпечені іпотекою, але у відповідності до ст. 372 ЦПК України відмова від примусового виконання судового рішення підлягає прийняттю судом, що згідно ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" обумовлює закінчення виконавчого провадження.

Тому, заявник просить прийняти відмову від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі № 2-1409/11 та визнати відмову ОСОБА_1 від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі № 2-1409/11.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_6 дав пояснення, аналогічні змісту заяви про відмову від примусового виконання рішення суду. Також пояснив, що ОСОБА_1 звертався до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 25.01.2016 року та 08.02.2016 року з заявою про прийняття відмови від виконання рішення суду, та лише заява від 08.02.2016 року, що підтверджується документально зареєстрована, але вказана заява не розгянута до теперішнього часу і залишена без відповіді. Зазначив, що із заявою про прийняття відмови від виконання рішення суду, заявник звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області, оскільки вказаний суд виніс рішення та предмет іпотеки, щодо якого виконується рішення суду знаходиться на території Вінницького району.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явились, хоча про час та місце судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, про поважність причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши думку представника заявника, вивчивши заяву, матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини.

Суд встановив, що дану заяву стягувачем ОСОБА_1 подано до Вінницького районного суду Вінницької області з викликом представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що рішення виконується Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вул. Городецького, буд 13, м. Київ, що є місцем виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 звертався до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про прийняття відмови від виконання рішення суду, яка зареєстрована та залишена вказаним органом виконання до теперішнього часу без відповіді. Він звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з заявою про прийняття відмови від виконання рішення суду, оскільки предмет іпотеки, щодо якого виконується рішення суду, знаходиться на території Вінницького району.

Також на запитання головуючого, представник заявника повідомив, що по вказаному виконавчому провадженні, сума виконавчого збору, для сплати боржником в прибуток держави державним виконавцем не визначалась.

При розгляді вказаної заяви ОСОБА_1 судом було роз'яснено учасникам процесу наслідки прийняття і визнання відмови від примусового виконання рішення суду, які для учасників процесу є зрозумілими.

Так, відповідно до частин 2, 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право подати заяву про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа. Сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

На підставі ч. 1 ст. 372 ЦПК України питання щодо визнання судом мирової угоди або відмови стягувача від примусового виконання може вирішуватися судом лише в межах виконавчого провадження, тобто після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК мирову угоду або відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення до суду для визнання передає державний виконавець.

Тобто виключним субєктом звернення до суду з цього питання є державний виконавець, до якого звертаються сторони виконавчого провадження.

Враховуючи права осіб, які брали участь у цивільній справі, суд повинен розглядати питання щодо визнання мирової угоди чи прийняття відмови стягувача від примусового виконання у виконавчому провадженні у судовому засіданні з повідомленням сторін виконавчого провадження для розяснення наслідків затвердження мирової угоди чи прийняття відмови стягувача від примусового виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 372 ЦПК мирова угода або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається державним виконавцем до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК розгляд питання про визнання мирової угоди і прийняття відмови стягувача від примусового виконання рішення є підсудним тому суду, що розташований за місцем виконання відповідного рішення, тобто загальному місцевому суду, розташованому на території відповідного підрозділу державної виконавчої служби, за місцем проведення виконавчих дій.

Варте уваги і те, що відповідно ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні рішення суду підлягає стягненню в прибуток держави виконавчий збір.

Тому, з огляду на вищезазначені обставини, враховуючи вимоги ст. 372 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що прийняття і визнання відмови від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2013 року у справі № 2-1409/11 суперечить закону та буде порушувати інтереси держави щодо стягнення виконавчого збору в прибуток держави, так як заявником не надано підтверджуючих документів, що виконавчий збір є стягнутим в прибуток держави, та відповідно до ст. 372 ЦПК України із заявою про прийняття і визнання відмови від примусового виконання рішення суду, при наявності відкритого виконавчого провадження повинен звертатися до суду орган ДВС за місцем виконання рішення суду в триденний строк після отримання відповідної заяви від стягувача, тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття і визнання відмови від примусового виконання рішення суду слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що стягувач звернувся до органу ДВС з заявою про відмову від примусового стягнення та останній на виконання вимог ст. 372 ЦПК України до суду не звернувся, тому заявником вибрано не вірний спосіб захисту, так як заявником по даній заяві має бути державна виконавча служба за місцем виконання рішення суду, яке виконується в м. Києві.

Роз'яснити заявнику ОСОБА_1 його право на звернення з заявою до органу ДВС, який виконує рішення, при цьому відмова стягувача від примусового рішення в процесі виконання рішення подається державним виконавцем не пізніше триденного строку до загального місцевого суду, розташованого на території відповідного підрозділу державної виконавчої служби, за місцем проведення виконавчих дій, для прийняття рішення про відмову від примусового рішення.

Керуючись ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 372 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, за участі ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «Вінниця-Буд», Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову від примусового виконання рішення суду, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: