АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1639/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника позивача Москаленко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року по справі за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.03.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 23444,82 дол. США зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит. Остаточна дата повернення кредиту 19.03.2015 року.

Додатковим договором від 15.01.2009 року остаточна дата повернення кредиту визначена 19 березня 2020 року.

ОСОБА_7 зобов'язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 19.06.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 15330,91 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 326995,34 грн. та за відсотками 1636,40 дол. США - в гривневому еквіваленті 34903,03 грн., пеня 2927,12 дол. США - в гривневому еквіваленті 62432,99 грн.

У зв'язку з чим банк просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 424331,36 грн.

14.09.2015 року представник ОСОБА_7 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд розірвати кредитний договір від 18.03.2008 року зі змінами та доповненнями, посилаючись на порушення ПАТ «Альфа Банк» Закону України «Про захист прав споживачів» та підняття в односторонньому порядку відсоткової ставки.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року ПАТ «Альфа Банк» в задоволенні позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Розірвано кредитний договір №700004742 від 18.03.2008 року з наступними змінами та доповненнями укладений між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_7

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ «Альфа Банк» подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи ПАТ «Альфа Банк» в задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_7 до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач по зустрічному позову не мав повну і достовірну інформацію про споживчі властивості отриманого від банку продукту, зокрема щодо дійсної процентної ставки за сплату кредиту.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Встановлено, що 18.03.2008 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 23444,82 дол. США зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит. Остаточна дата повернення кредиту 19.03.2015 року. Додатковим договором від 15.01.2009 року остаточна дата повернення кредиту визначена 19 березня 2020 року, в іншій частині договір від 18.03.2008 року не змінено.

Згідно п.2.8 кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частками відповідно до графіку платежів.

П.6.2 розділу 2 укладеного сторонами кредитного договору передбачено можливість змінити банком розмір процентів за користування кредитом в разі зміни ситуації на світових фінансових ринках або на фінансовому ринку України, облікової ставки НБУ, індексу інфляції.

ОСОБА_7 зобов'язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 19.06.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 15330,91 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 326995,34 грн. та за відсотками 1636,40 дол. США - в гривневому еквіваленті 34903,03 грн., пеня 2927,12 дол. США - в гривневому еквіваленті 62432,99 грн., у зв'язку з чим банк просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 424331,36 грн.

Дані правовідносини регулюються Конституцією України, ЦК України та іншими законами та підзаконними актами, договором між сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Даний кредитний договір є чинним та ОСОБА_7 не осторюється його дійсність в цілому чи певних положень, тому доводи апелянта про невідповідність вимогам закону цього кредитного договору є безпідставними.

Згідно пункту 1 розділу 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №700004742 від 18.03.2008 року зазначено, що кредитний договір складається з розділу №1 «Базові умови кредитування» та розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ. Обидва розділи договору носять письмову форму та підписані сторонами.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 1 «Базові умови кредитування» ОСОБА_7 надано кредит в сумі 23444,82 долара США. Пунктом 2.1 договору встановлено відсоткову ставку 13,5% річних.

П.6.2 розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», укладеного сторонами кредитного договору передбачено можливість змінити банком в односторонньому порядку розмір процентів за користування кредитом в разі зміни ситуації на світових фінансових ринках або на фінансовому ринку України, облікової ставки НБУ, індексу інфляції.

З 01.09.2008 року банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку до 16,5% річних.

У постановах від 23 травня, 4 липня та 19 грудня 2012 року Верховний Суд України виходив з того, що якщо умовами кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника та в передбачений Законом України "Про захист прав споживачів" строк, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийняте до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" (далі - Закон N 661-VI), яким заборонено змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору. Така ж правова позиція висловлена ВС України і по справі N 6-2355цс15 від 16 грудня 2015 року.

Таке підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку банком було проведено в вересні 2008 року до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" (далі - Закон N 661-VI).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Враховуючи те, що 18.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір N 700004742, колегія суддів приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів", а саме п. 1 ст. 11 договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

Отже, сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (п. 1 ст. 1054 ЦК України), що в свою чергу суперечить позиції позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 щодо визначення сторін кредитного договору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", а саме як споживача та продавця (виконавця, виробника).

Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Також, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" N 3161-IV споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Встановлено, що ОСОБА_7 не відмовлялась від виконання умов кредитного договору та не інформувала банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

В свою чергу до кредитного договору N 700004742 від 18.03.2008 року був підписаний розділ другий «Сідай за кермо» де визначено загальні умови кредитування фізичних осіб, з яким особисто під підпис була ознайомлена ОСОБА_7, а також додатково ознайомлено та підписано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг до кредитного договору N 700004742 від 18.03.2008 року.

Отже, ОСОБА_7 були повністю відомі істотні умови кредитного договору, так як вона не зверталась до кредитора за роз'ясненням положень договору, якій її були не зрозуміли, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору, в тому числі і на підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку банком.

Встановлено, що позивач ПАТ "Альфа-Банк" виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відкривши відповідачці позичковий рахунок і здійснивши вдачу кредитних коштів на підставі письмової заяви ОСОБА_7

За таких умов, договір вважається укладеним з моменту, коли банк, як сторона, яка одержала пропозицію клієнта укласти кредитний договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у заяві (оферті) (ч. 2 ст. 640 ЦК України), а тому посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що договір укладений між ним та банком не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме банк ввів клієнта в оману, не надав інформації в письмовій формі, передбаченої нормами чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець (послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доводи ОСОБА_7 щодо невідповідності змісту договору нормам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необґрунтованими ще й тому, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів", у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

сума кредиту;

детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

право дострокового повернення кредиту;

річна відсоткова ставка за кредитом;

умови дострокового розірвання договору;

інші умови.

Встановлено, що під час укладання договору, банк керуючись нормами Закону України "Про захист прав споживачів" та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту надав клієнту в письмовій формі для ознайомлення розроблену банком довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується відповідним графіком платежів, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що зазначені в інформаційному блоці заяви (оферти) клієнта, які позивач підписав, чим надав письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з наступною інформацією: кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, дату видачі кредиту, відсоткову ставку, право банку в односторонньому порядку змінювать відсоткову ставку, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом в заяві (оферті).

Таким чином, ОСОБА_7 отримала усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору.

ОСОБА_7 в зустрічній позовній заяві та суд першої інстанції в своєму рішення на правову підставу розірвання кредитного договору послався на пункт 1 частини 7 статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів", що у разу коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживчих властивостей - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що боржник за договором про споживчий кредит є споживачем фінансових послуг, а кредитор, банк, їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену статтею 10 та 15 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, ОСОБА_7 не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що кредитор ввів її в оману, щодо істотних умов договору та про те, що в порушення умов договору та ЦК України, та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не надала доказів порушення банком при укладенні договору умов та порядку підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки, так як цей порядок та умови були чітко визначені пунктом 6.2 кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору ОСОБА_7 могла скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом ОСОБА_7 не скористалась, на протязі тривалого часу виконувала умови договору, в тому числі і за підвищеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою.

Вбачається, що ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, порушення Закону України «Про захист прав споживача» при підвищенні в односторонньому порядку відсоткової ставки, які б були правовою підставою для розірвання договору кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для розірвання споживчого кредиту.

Посилання ОСОБА_7 в зустрічній позовній заяві на те, що банком в порушення пункту 6.2 кредитного договору на протязі семи днів її не було повідомлено рекомендованим листом про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки не є підставою для розірвання кредитного договору, а може бути підставою для визнання неправомірними дій банку в цій частині, та нарахування відсоткової ставки за розміром 13,5% річних, але така вимога ОСОБА_7 про визнання неправомірними дій банку щодо збільшення розміру процентної ставки в зв'язку з порушенням процедури підвищення відсоткової ставки, визначеної п. 6.2 договору, у зустрічній позовній заяві не ставилась.

Позивачем не надано суду як першої, так і апеляційної інстанції доказів того, що ОСОБА_7 направлялось письмове повідомлення про підвищення відсоткової ставки.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 відповідно до характеру зазначеного нею порушення її прав, зробила невідповідність обраного нею способу захисту характеру порушеного права (ухвала колегії суддів Верховного Суду України від 2 березня 2011 року у справі N 6-58704св10).

Так як підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку з порушенням процедури її підвищення визначених п.6.2 кредитного договору та ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) ОСОБА_7 не оспорюється, не поставлено питання про визнання одностороннього підвищення відсоткової ставки недійсним та зобов'язання банк зробити перерахунок внесених коштів відповідно до відсоткової ставки 13,5% річних, а поставлено питання лише про розірвання кредитного договору, то вийти за межі заявлених нею зустрічних позовних вимог колегія суддів не вправі, що буде порушувати принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 11 ЦПК України).

Кредитний договір від 18.03.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 є чинним, розрахунок заборгованості за даним кредитом, в тому числі і за підвищеною відсотковою ставкою, відповідачем не спростовано, тому у відповідності до статті ст. 629 та 1049 ЦК України первісний позов підлягає до задоволення.

Висновок судово-економічної експертизи про не можливість в повному обсязі встановити відповідність оформлення операції ПАТ «Альфа-Банк» з надання кредиту, повноти, нарахування і сплати відсотків і винагород за користування кредитом в зв'язку з відсутністю в матеріалах справи первинних документів та документів бухгалтерського обліку за кредитним договором не спростовує довідку позивача про розмір заборгованості, так як документи за якими позивачем робився розрахунок заборгованості не були предметом дослідження експерта.

Так як судом першої інстанції було зроблено невідповідність висновків обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та вирішення спору по суті, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким первісний позов ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_7 до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору до відхилення.

Так як позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» підлягають до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати за подачу позову в сумі 3654 гривни та за подачу апеляційної скарги 4019,40 гривни, а всього 7373,40 гривни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року задоволити, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Альфа-Банк» ( місцезнаходження:03087, м. Київ, вул.. Десятинна,4/6; МФО 300346, код за , п/р №0004)) в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором за кредитом - 326995,34 гривни; за відсотками 34903,03 гривни; пеня 62432,99 гривни а всього 424331,36 (чотириста двадцять чотири тисячі триста тридцять одну гривні 36 копійок).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати по справі в сумі 7373,40 гривни ( сім тисяч триста сімдесят три гривни 40 коп.).

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :