Провадження №22-ц/784/1751/16
Справа номер 490/9036/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/1751/16 Головуючий суду першої інстанції: Мамаєва О.В.
Категорія - 42 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника відповідачів: Генеральної прокуратури України та Прокуратури Миколаївської області - Кадєєвої А.В.,

представника відповідача Миколаївської обласної інтернет-газети «Новости N» - Тимошина В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва

від 04 березня 2016 року,

ухвалене за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_7, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Миколаївської області та Миколаївської обласної інтернет-газети «Новости-N» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала та обґрунтовувала наступним.

З 1993 р. по 03 серпня 2015 р. вона працювала на посаді начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Миколаївської області.

19 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Миколаєва було надано висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», в якому зазначено, що позивачкою у своїй декларації за 2014 рік надано недостовірні відомості щодо наявності майна, а саме не зазначено земельну ділянку площею 0,0490 га.

ОСОБА_3 вказувала, що вказаний висновок нею було оскаржено до Миколаївського окружного адміністративного суду, яким під час розгляду справи було забезпечено її позов шляхом заборони її звільнення до закінчення розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в інтернет-газеті «Новости-N» було опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2». В ній прокурор Миколаївської області ОСОБА_7 поширив відомості, що вона підпадає під дію Закону України «Про очищення влади» та не була «люстрована» в зв'язку з тим, що адміністративний суд заборонив її звільняти до прийняття рішення по справі.

Позивачка зазначала, що викладене не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Вказане обґрунтовувала тим, що твердження ОСОБА_7 спростовуються судовими рішеннями, зокрема ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, яким було встановлено, що інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна, та/або невідповідність його вартості у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади» без врахування обов'язкових умов, що таке майно було набуте за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини 1 статті 2 Закону, і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

У зв'язку з цим позивачка просила суд визнати поширену прокурором інформацію такою, що не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідачів спростувати вказану інформацію на сторінках інтернет-газети «Новости-N» та стягнути з ОСОБА_7, Прокуратури Миколаївської області та Генеральної прокуратури України у солідарному порядку моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, викладена у статті, є оціночними судженнями, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, згідно з статтею 68 Конституції кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Стаття 275 ЦК України передбачає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Одним з таких способів є спростування недостовірної інформації.

Стаття 277 ЦК України, в редакції яка діяла на час опублікування статті, регламентувала, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.п.15, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.280 ЦК України та п.27 зазначеної постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 р. способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в електронній версії газети «Наш город Николаев» - виданні «Новости - N» було розміщено статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», у якій було приведено коментар прокурора ОСОБА_7: «К тому же ОСОБА_3 подпадает под действие Закона Украины «Об очищении власти», поскольку в своей декларации указала недостоверные сведения о наличии имущества, приобретенного за время нахождения на должностях в органах прокуратуры области. Однако, она не была «люстрирована» в связи с тем, что административный суд запретил ее увольнять до принятия решения по делу».

На час її опублікування позивач обіймала посаду начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Миколаївської області.

Згідно з висновком Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» від 19 червня 2015 року ОСОБА_3 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказала недостовірні відомості щодо наявності майна, відображення якого передбачено розділом ІІІ рядка 23 зазначеної декларації, а саме не зазначила земельну ділянку для ведення садівництва за адресою Миколаївська область, СТ «Родники» площею 0,0490 га. Однак, вартість цього майна відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, якою було залишено без змін постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року встановлено, що оскаржуваний ОСОБА_3 висновок є таким, що вказує на неможливість застосування до неї заборони передбаченої ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади».

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 є правильним.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам у справі та дійшов вірного висновку, що висловлювання прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 є оціночними судженнями. В них не міститься фактичних даних, а лише проведена оцінка подій.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: