У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення заборгованості за договорами позики, -

В С Т А Н О В И В:

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій вона просить в порядку забезпечення позовних вимог її довірителя про стягнення заборгованості за договорами позики з відповідачів накласти арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу ТОВ «Домобудівник». Мотивує вимоги заяви тим, що 14.01.2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг від позивача грошові кошти в розмірі 550 000,00 гривень, які зобов'язався повернути в строк до 14.06.2016 року. Станом на 12.09.2016 року відповідач грошові кошти отримані в борг за договором позики не повернув, будь-яких зустрічей з позивачем уникає та ухиляється від виконання взятого на себе за даним договором зобов'язання.11.02.2015 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Домобудівник» було укладено, ще один договір позики, згідно з умовами якого позивач передав у власність товариства грошові кошти в розмірі 550 000,00 гривень, а ТОВ «Домобудівник» на момент підписання даного договору отримало грошові кошти в розмірі 550 000,00 гривень та зобов'язалося їх повернути в строк до 11.07.2016 року включно. Однак, як за договором позики від 14.01.2015 року так і за даним договором позики від 11.02.2015 року, відповідач ОСОБА_2 суму позики в розмірі 550 000,00 гривень в строк до 11.07.2016 року позивачеві, не повернув. Таким чином, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за двома договорами позики перед позивачем на момент звернення до суду становить 1 100 000,00 гривень. 14.01.2015 року для забезпечення виконання зобов'язання відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 14.01.2015 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Домобудівник» було укладено договір поруки. Відповідно до пункту 1.1. цього договору Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 14.01.2015 року щодо сплати суми позики в розмірі 550 000,00 грн. Підпунктом 3.1.1 договору поруки від 14.01.2015 року передбачено, що у випадку неповернення Боржником Кредиторові суми позики в розмірі 550 000,00 гривень в строк до 14.06.2016 року включно, Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання вказаного зобов'язання в повному обсязі. Згідно з підпунктом 4.2.1. Поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за вказаним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 11.02.2015 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Домобудівник» укладено договір поруки. Положення умов договору поруки від 11.02.2015 року є аналогічними до положень договору поруки від 14.01.2015 року. Умовами договору поруки від 11.02.2015 року, а саме пунктом 1.1. та підпунктами 3.1.1. та 4.2.1, встановлена солідарна майнова відповідальність Поручителя за виконання відповідачем ОСОБА_2 свого зобов'язання за договором позики від 11.02.2015 року щодо повернення грошових коштів в розмірі 550 000,00 гривень.

З огляду на наведене вище та відсутність у відповідачів наміру в позасудовому порядку вирішити спір та повернути позивачеві отримані в борг грошові кошти, позивач вважає, що його порушене право може бути відновлене лише в судовому порядку шляхом ухвалення судового рішення про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 1 100 000,00 гривень. Однак, для забезпечення виконання рішення суду, вразі задоволення позовних вимог позивача та реального стягнення з відповідачів грошових коштів в загальному розмірі 1 100 000,00 гривень, представник позивач просить суд про накладення арешту на майно відповідача ТОВ «Домобудівник», а саме: на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно інформаційної довідки, сформованої уповноваженим представником позивача, відповідачеві ТОВ «Домобудівник» на праві власності належать наступні об'єкти нерухомості: нежиле приміщення, прохідна, загальною площею 459,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до отриманої позивачем інформації у відповідача по справі ОСОБА_2 відсутнє майно, за рахунок якого можуть бути задоволені його позовні вимоги в разі задоволення судом позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову представник позивача вказує на те, що відповідач ТОВ «Домобудівник», яке поручилося за виконання Боржником взятих на себе за договорами позики зобов'язань перебуває в стані припинення і має дуже скрутне матеріальне становище, а тому з метою погашення наявних в нього боргів здійснює пошуки покупців та реалізовує належне йому на праві власності нерухоме майно. Зазначена інформація знайшла своє підтвердження і в мережі Інтернет, де на сайтах з продажу нерухомості розміщені оголошення про реалізацію ТОВ «Домобудівник» об'єктів нерухомого майна, що належать йому на праві власності. Відповідно до зазначеної в інтернет-оголошеннях інформації на сайтах з продажу нерухомості, належні товариству нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, реалізовується за ціною 300 000,00 гривень, а нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - за ціною 600 000,00 гривень.

Пунктом 1 частиною першою статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, з огляду на зазначене вище у відповідача ОСОБА_2 відсутнє майно, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги позивача. Відповідач ТОВ «Домобудівник» здійснює продаж належного йому майна, а тому до ухвалення судового рішення по даній справі, в разі задоволення позовних вимог позивача та набрання ним законної сили, відповідач ТОВ «Домобудівник» може реалізувати належне йому нерухоме майно, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Однією із умов вжиття заходів забезпечення позову, яка визначена частиною 3 статті 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем по даній цивільній справі заявлена вимога про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості в розмірі 1 100 000,00 гривень.

Як вбачається з доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів, з метою визначення вартості нерухомого майна, що належить ТОВ «Домобудівник», 12.09.2016 року позивач звернувся до ТОВ «Гарант Преміум Плюс», суб'єкта оціночної діяльності, з заявою про проведення оцінки нерухомого майна, що належить ТОВ «Домобудівник». Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.09.2016 року, виготовленим ТОВ «Гарант Преміум Плюс», ринкова вартість нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, становить 294 997,00 гривень. Згідно зі звітом про оцінку майна від 12.09.2016 року, виготовленим ТОВ «Гарант Преміум Плюс», ринкова вартість нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, становить 594 981,00 гривень. Таким чином, ринкова вартість двох об'єктів нерухомого майна, що належить ТОВ «Домобудівник», згідно звітів про оцінку майна, становить 889 958,00 гривень.

.Відповідно до ч.1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та про можливість її задоволення.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України,Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення заборгованості за договорами позики, - задовольнити.

Накласти арешт на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред»явлення ухвали до виконання 1 рік.

Суддя