АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №624/291/15-ц Головуючий І інстанції Криворотов С.В.
Провадження №22ц/790/6134/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Пшенічної Л.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Паритет-А» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Паритет - А», третя особа відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненою в подальшому позовною заявою до Фермерського господарства «Паритет-А», третя особа: відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину серії №2-2598 від 02.12.2014р. є власником земельної ділянки площею 5,4201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий №030000259, що належала її матері ОСОБА_3, яка померла 23.05.2014р. Зазначеною земельною ділянкою відповідач користується на підставі договору оренди землі, зареєстрованого відділом Держкомзему у Кегичівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.11. 2012р. №01594.

Просила визнати договір недійсним, оскільки вважає, що ані його, ані додатки до нього, як то: акт приймання передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, її мати не підписувала, отже, відповідно, не мала волевиявлення на його укладення. У добровільному порядку повернути земельну ділянку відповідач не бажає.

У судовому засіданні першої інстанції позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що позивачка та її мати отримували тривалий час орендну плату, що свідчить про їх згоду з умовами договору.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року позов задоволено.

Суд визнав не дійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Паритет-А», зареєстрований відділом Держкомзему у Кегичівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.11.2012р. за №01594, та зобовязав ФГ «Паритет-А» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4201 га, кадастровий № 030000259, розташовану на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить їй на праві власності на землю номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №7904545 від 02.12.2014р на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2598 від 02.12.2014р., внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №17644931 від 02.12.2014р.

Не погоджуючись з рішенням суду ФГ «Паритет -А» оскаржили рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог в частині визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму ( оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Вимогами ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи зі змісту ст.ст.210, 640 ЦК України та ст.18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 7. Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Системне тлумачення зазначених положень законів дає підстави дійти висновку, що вчинення правочину закон пов'язував з фактом його державної реєстрації, яка має право встановлювальне значення, оскільки у випадку відсутності державної реєстрації правочину він вважається неукладеним й не створює прав та обов'язків для сторін.

Отже та обставина, що ОСОБА_3 не підписувала договір оренди земельної ділянки або договір підписаний особою, яка не мала на це повноваження та відсутнє волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач ФГ«Паритет-А», фактично користувався земельною ділянкою, належною позивачу і сплачував орендну плату, не спростовують висновків суду і не створюють для нього правових наслідків.

Доводи відповідача ФГ «Паритет-А», про те, що права власника земельної ділянки не порушені, отже у позивачки не виникло права звернення до суду, - безпідставні.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок експерта судово-експертної установи від 26.10.2015 року, як на письмовий доказ, який не спростований відповідачем.

Відповідачем на надано до суду доказів, відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України, як на підставу своїх заперечень.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину,

Суд повно та всебічно зясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Паритет - А», - відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.С. Кіпенко

Судді Л.В.Пшенічна

ОСОБА_4