Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4301/15-ц
Провадження № 2/711/37/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову вказує, що з 17.11.2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбну відносини з відповідачем не склалися через різницю характерів та різні погляди на життя, в звязку з чим між ними постійно виникають непорозуміння, які призвели до взаємного відчуження.

Також вказує, що за час перебування в шлюбі ними було набуто у власність наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1, орієнтована ринкова вартість якої складає 450000 грн.;

- автомобіль ЗИЛ-ММЗ 4505, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, орієнтована ринкова вартість якого складає 51000 грн.;

- автомобіль ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, орієнтована ринкова вартість якого складає 21000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_3, орієнтована ринкова вартість якого складає 25000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_4, орієнтована ринкова вартість якого складає 50000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_5, орієнтована ринкова вартість якого складає 25000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_6, орієнтована ринкова вартість якого складає 110000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_7, орієнтована ринкова вартість якого складає 64000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_8, орієнтована ринкова вартість якого складає 35000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_9, орієнтована ринкова вартість якого складає 170000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_10, орієнтована ринкова вартість якого складає 320000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_11, орієнтована ринкова вартість якого складає 200000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_12, орієнтована ринкова вартість якого складає 250000 грн.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини та чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення.

Вказує, що добровільної згоди між нею та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не досягнуто. Шлюбний договір між нею та відповідачем не укладався, інші домовленості не досягалися, окрім того, що на її утриманні знаходиться їх з відповідачем неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому вона вважає, що на підставі ч. 3 ст. 70 СК України належна їй частка майна має становити 60%.

Враховуючи, що набута за час шлюбу квартира є трикімнатною, і її сину необхідна окрема кімната, вважає за необхідне визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири, компенсувавши різницю вартістю автомобілів.

Також вважає за можливе виділити їй автомобіль ЗИЛ-ММЗ 4505, автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, автомобіль SCHMITZ CARGOBULL та автомобіль DAF TE96NCS338.

В результаті такого розподілу орієнтовна вартість виділеного їй майна складатиме 1070000 грн., а у власності відповідача залишиться майна на 710000 грн., що і буде складати 60% на 40% відповідно.

А тому, просить:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, автомобіль НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, автомобіль НОМЕР_7, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_13, НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_21,

- судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ними в період шлюбу за 8000 дол. США, але не за спільні кошти, а за кошти, які дали їм їх батьки на придбання квартири по 3000 дол. США з кожної сторони та кошти отримані ним в борг в розмірі 2000 дол. США. Також пояснив, що спільні 2000 дол. США (з яких 1000 дол. США подаровані їм на весілля, 1000 дол. США зароблені ним під час шлюбу), були витрачені на інші цілі, а не на придбання квартири, а тому визнає право позивачки лише на ту частину квартири відповідно, на яку їй були надані кошти її батьками.

Також пояснив, що в період шлюбу ним дійсно було придбано автомобіль НОМЕР_13, орієнтована ринкова вартість якого складає 51000 грн.; автомобіль НОМЕР_25, орієнтована ринкова вартість якого складає 21000 грн.; автомобіль НОМЕР_3, орієнтована ринкова вартість якого складає 25000 грн.; автомобіль НОМЕР_4, орієнтована ринкова вартість якого складає 50000 грн.; автомобіль НОМЕР_5, орієнтована ринкова вартість якого складає 25000 грн.; автомобіль НОМЕР_6, орієнтована ринкова вартість якого складає 110000 грн.; автомобіль НОМЕР_7, орієнтована ринкова вартість якого складає 64000 грн.; автомобіль НОМЕР_8, орієнтована ринкова вартість якого складає 35000 грн.; автомобіль КАМАЗ 5511, д.н.з. СА СА 4459 АТ, орієнтована ринкова вартість якого складає 170000 грн.; автомобіль НОМЕР_10, орієнтована ринкова вартість якого складає 320000 грн.; автомобіль НОМЕР_11, орієнтована ринкова вартість якого складає 200000 грн.; автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. СА 6627 АВ, орієнтована ринкова вартість якого складає 250000 грн. Вказані транспортні засоби хоча і були придбані в період шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, оскільки позивачка ОСОБА_1 ніколи не працювала, а за кошти які він отримував в борг по договорам позики, а тому є його особистим майном. До того, ж суми позик вже стягнуті з нього рішеннями Придніпровського районного суду м. Черкаси на користь позикодавців. Також пояснив, що вказаний автотранспорт він придбавав виключно для розвитку підприємницької діяльності з перевезення вантажів, а не для потреб їх сім'ї. А тому, просив відмовити в цій частині позову ОСОБА_1

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримала пояснення відповідача та просила врахувати вимоги ч. 7 ст. 57 СК України та визнати придбані відповідачем ОСОБА_3 в період шлюбу транспортні засоби його особистою власністю, оскільки вони були придбані не за спільні кошти подружжя, а за особисті кошти відповідача ОСОБА_3, які були отримані ним в борг.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5, пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, зареєстрованому 17.11.2001 року, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2015 року. Даним рішенням також було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно.

В період шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, що стверджується Договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2003 року, укладеним між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Факт проживання сторонами однією сімєю під час придбання квартири та придбання її фактично за 8000 дол. США не заперечувався сторонами.

Також в судовому засіданні встановлено, що батьками сторін їм на придбання квартири АДРЕСА_1 було надано 6000 дол. США, а саме по 3000 дол. США з кожної сторони. Вказаний факт визнаний сторонами в судовому засіданні та не підлягає доказуванню.

Спірним залишилося походження невистачаючої суми для придбання квартири, а саме коштів в розмірі 2000 дол. США.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 ці 2000 дол. США були спільними коштами подружжя, а саме тими коштами, які були їм подаровані на весілля.

Заперечуючи проти цієї обставини відповідач ОСОБА_3 пояснив, що їм на весілля дійсно були подаровані кошти в сумі 2000 дол. США, але вони були витрачені ними раніше, а на придбання квартири невистачаючі кошти в розмір 2000 дол. США були позичені в борг. Однак в судовому засіданні відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що 2000 дол. США для придбання квартири ними дійсно були отримані в борг та не є коштами подружжя. А саме відсутні будь-які договори чи розписки про отримання в 2003 році таких коштів в борг.

Крім того, як вбачається із довідок ФОП ОСОБА_11 від 07.12.2002 року та 18.12.2003 року, відповідач ОСОБА_3 за угодою, укладеною з ОСОБА_12 про надання транспортних послуг, за виконані роботи в 2002 році отримав дохід в загальній сумі 28600 грн., а в 2003 році в загальній сумі 43200 грн., що за курсом НБУ, діючим на той час, становило в 2002 році більше 5000 дол. США, в 2003 році більше 8000 дол. США. Вказані кошти, незважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 на той час офіційно ніде не працювала, в силу ч. 1 ст. 60 СК України є спільними коштами подружжя.

Суд вважає, що невистачаюча сума на придбання квартири 2000 дол. США є також спільними коштами подружжя, оскільки на той час відповідач ОСОБА_3 працював та отримував доходи, які давали можливість йому відкласти невистачаючу суму для придбання квартири. Доказів противного суду сторонами не надано.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та підлягає поділу порівну.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для збільшення частки позивачки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя до 60% в звязку з тим, що з нею проживає неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України така часка дружини, чоловіка за рішенням суду може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як розяснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

В судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 не доведено належним та допустимим доказами, що розмір аліментів, які вона одружує, є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку сина. Крім того, в судовому засіданні позивачка пояснила, що вона матеріально забезпеченою і має можливість утримувати сина, забезпечити йому належні умови для проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 її частини, а саме визнає квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання транспортних засосів, придбаних в період шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на окремі транспортні засоби, на думку суду також підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу було придбано наступні транспортні засоби: в травні 2005 року автомобіль НОМЕР_13, в серпні 2005 року автомобіль НОМЕР_25, в квітні 2006 року автомобіль НОМЕР_3 та автомобіль НОМЕР_26, в січні 2007 року автомобіль НОМЕР_5, в травні 2007 року автомобіль НОМЕР_6, в лютому 2008 року автомобіль НОМЕР_7, в серпні 2008 року автомобіль НОМЕР_8, в червні 2011 року автомобіль НОМЕР_9, березні 2012 року автомобіль НОМЕР_10 та автомобіль НОМЕР_11, в серпні 2012 року автомобіль НОМЕР_12.

Відповідач ОСОБА_3, який також був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що автомобіль НОМЕР_13 був придбаний в 2003 році (тоді коли його дохід складав 43200 грн.) за 3000 дол. США (еквівалент 15000 грн.), частина з яких були власні кошти, а частина кошти отримані в борг у роботодавця ОСОБА_13, але без укладення договору позики і які вже повернуті. Автомобіль ГАЗ 53, д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний в 2005 році (тоді коли його дохід складав 37600 грн.) за 4000 дол. США (еквівалент 20000 грн.), які були позичені в роботодавця ОСОБА_13 без укладення відповідного договору позики та які вже повернуті.

В 2006 році, тоді коли його дохід складав 44150 грн., були придбані: автомобіль НОМЕР_3 за 4000 дол. США (еквівалент 20000 грн.), автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М за 4000 дол. США (еквівалент 20000 грн.).

В 2007 році, тоді коли його дохід складав 56130 грн., були придбані: автомобіль НОМЕР_5 за 5000 дол. США (еквівалент 25000 грн.), автомобіль НОМЕР_6 за 10000 дол. США (еквівалент 50000 грн.), автомобіль НОМЕР_7 за 8000 дол. США (еквівалент 40000 грн.) та автомобіль НОМЕР_8 за 5000 дол. США (еквівалент 25000 грн.).

В 2011 році був придбаний автомобіль НОМЕР_9 за 10000 дол. США (80000 грн.), за кошти позичені ним в ОСОБА_14, які до даного часу не повернуті.

В 2012 році придбано: автомобіль НОМЕР_10 та SCHMITZ CARGOBULL, д.н.з. НОМЕР_27 (причіп) за 60000 дол. США (еквівалент 480000 грн.), які були позичені в ОСОБА_15 5000 дол. США, ОСОБА_16 5000 дол. США, ОСОБА_17 7000 дол. США., ОСОБА_18 5000 дол. США, які до даного часу ним не повернуті.

В 2012 році був придбаний автомобіль НОМЕР_12 за 25000 дол. США (еквівалент 200000 грн.), які були позичені у ОСОБА_19, які до даного часу ним не повернуті.

Враховуючи, що транспортні засоби ЗИЛ-ММЗ 4505, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 були придбані в період шлюбу та, виходячи навіть з пояснень самого відповідача ОСОБА_3, придбаний частково за свої кошти, а частково за кошти отримані в борг у роботодавця ОСОБА_13, які останньому вже повернуті в період шлюбу, суд приходить до висновку що в силу ч. 1 ст. 60 СК України вказані транспортні засоби є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та підлягають поділу порівну.

Щодо інших транспортних засобів суд зазначає наступне.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала проти часу та вартості за яку були придбані вказані транспортні засоби, але заперечувала що транспортні засоби були придбані за кошти отримані в борг, оскільки відповідач мав власний заробіток і про договори позики їй нічого не було відомо. Однак доказів існування в сім'ї коштів, необхідних на придбання таких транспортних засобів, як і того, що ці транспортні засоби були придбані та використовувалися в інтересах сім'ї, позивачка суду не надала.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Суд вважає, що в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 доведено що транспортні засоби: автомобіль НОМЕР_3, НОМЕР_28, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_29, НОМЕР_19, автомобіль НОМЕР_9, НОМЕР_21, НОМЕР_22 та автомобіль НОМЕР_12 були придбані ним для потреб його підприємницької діяльності з перевезення вантажів та за кошти отримані ним в борг за договорами позики, укладеними з ОСОБА_20, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_22, а також враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 згоди на укладення таких договорів позики не надавала, суд на підставі статті 65 СК України визнає отримані ОСОБА_3 боргові суми на придбання вказаного транспортного засобу його особистим боргом, та приходить до висновку що вказані транспортні засоби в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 та ст. 60 СК України є такими що придбані за особисті кошти ОСОБА_3 та відповідно є його особистою власністю.

А тому, з огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову ОСОБА_1

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 126 грн. 50 коп.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 6, 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст. 60, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, автомобіль ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_1, автомобіля ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіля ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 126 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В.М. Скляренко