Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати і три проценти річних у зв'язку з невиконанням відповідачем судових рішень про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 1 338 857 грн 54 коп. На обґрунтування заявлених вимог вказував на невиконання відповідачем зобов'язань, покладених на нього рішеннями судів від 06 лютого 2013 року, від 13 серпня 2013 року та від 18 травня 2015 року і посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 338 857 грн 54 коп. компенсації інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також 3 654 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 167 490 грн 05 коп. інфляційних втрат і трьох процентів річних за невиконання зобов'язань, покладених на відповідача рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2013 року та заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2013 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення судів першої й апеляційної інстанцій, стягнувши з нього на користь позивача 103 133 грн 24 коп. - три проценти річних та відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 1 235 724 грн 30 коп., із підстав порушення судами норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги в межах заявлених вимог згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 30 травня 2008 року між сторонами укладено генеральний договір про надання кредитних послуг та додаткову угоду до цього договору, відповідно до умов яких банк надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 162 тис. доларів США.

У в'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилася заборгованість у зв'язку із чим банк звертався до суду з позовами про стягнення боргу.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2013 року з відповідача стягнуто 1 420 423 грн 90 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 1 820 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2013 року з відповідача стягнуто заборгованість за процентами у розмірі 61 808 грн 49 коп. і 618 грн 49 коп. судових витрат.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2015 року з відповідача стягнуто 40 146,46 доларів США заборгованості за процентами та 3 654 грн судових витрат.

Установлено, що вищевказані рішення судів станом на час розгляду указаної справи у суді не виконані боржником.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, із яким частково погодився апеляційний суд, про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням рішення Ріпкинського районного суду від 06 лютого 2013 року та заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2013 року, якими суми заборгованості стягнуто з ОСОБА_4 у національній грошовій одиниці України - гривні.

На обґрунтування такого висновку суд правильно зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність поданого банком позову згідно зі ст. 625 ЦК України, оскільки кредит надавався йому в іноземній валюті, зазначивши, що рішеннями судів від 06 лютого 2013 року та 13 серпня 2013 року суму боргу стягнуто в національній грошовій одиниці України, а підставою заявленого позову є ч. 2 ст. 625 ЦК України, положення якої передбачають інфляційні нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті.

Отже, розглядаючи вищевказані позовні вимоги, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України, підстави для його скасування у цій частині відсутні.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про те, що кредитний договір було укладено в іноземній валюті, тому, на його думку, зобов'язання виникло саме в іноземній валюті, є помилковими та ґрунтуються на неправильному розумінні норм чинного законодавства, зокрема, ст. 625 ЦК України.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак