Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Амур &#8209; Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 жовтня 2014 року на перехресті вулиць Леніна та Космонавтів у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Кіа Picanto», державний номерний знак НОМЕР_1, під її керуванням, «DaewooLanos», державний номер знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, та «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_9

Постановою Амур‑Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення.

Унаслідок ДТП її автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована у публічному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія»), тому вона звернулася до останньої за виплатою страхового відшкодування, однак у визначений законом строк така виплата здійснена не була.

У зв'язку з цим позивач просила стягнути на свою користь з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 50 000 грн на відшкодування майнової шкоди, 4 931 грн пені, 246 грн 57 коп. 3 % річних та 8 100 грн інфляційних втрат; стягнути з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП майнової шкоди 14 093 грн 98 коп., втрату товарної вартості у розмірі 9 750 грн 63 коп., витрати на послуги оцінювача у розмірі 1 300 грн та витрати на відправлення телеграм у розмірі 263 грн 73 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4 832 грн 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 774 грн 20 коп., 3 % річних у розмірі 241 грн 64 коп. та 548 грн 49 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 15 646 грн 43 коп. на відшкодування майнової шкоди та 156 грн 46 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ПАТ «Українська охоронно- страхова компанія» на користь ОСОБА_6 пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4 832 грн 99 коп. та судових витрат з оплати судового збору у розмірі 548 грн 49 коп., зменшено розмір стягнутої пені з 4 832 грн 88 коп. до 482 грн 28 коп. та розмір судового збору з 548 грн 49 коп. до 500 грн 15 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позову.

ОСОБА_7, у поданій до суду касаційній скарзі, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволених до неї позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 30 жовтня 2014 року близько 20 год. 20 хв. на перехресті вулиць Леніна та Космонавтів у м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю автомобілів «Кіа Picanto», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, «DaewooLanos», державний номер знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, та «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_9

Постановою Амур‑Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення.

У результаті цієї ДТП зазнав пошкоджень автомобіль «Кіа Picanto», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_6

Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 14 квітня 2015 року № 1204/15/15, складеним судовим експертом ОСОБА_11, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача станом на дату оцінки складає 64 093 грн 98 коп. (а. с. 20 - 25, т. 1).

Згідно полісу № АІ/3678573 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo Lanos», державний номер знак НОМЕР_2, ОСОБА_7 була застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а. с. 151, т. 1). Полісом визначено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 грн. Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений у розмірі 1 000 грн.

23 січня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 165, т. 1).

11 березня 2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було складено страховий акт № 16471, за яким подія ДТП була визнана страховим випадком та визначено страхове відшкодування позивачу у розмірі 33 251 грн 20 коп. (а. с. 128-129,т. 1).

25 червня 2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» складено додатковий страховий акт № 17295, за яким була визначена доплата страхового відшкодування у розмірі 11 грн 31 коп. (а. с. 104-105, т. 1).

Під час розгляду справи відповідачі не заперечували проти того, що на час розгляду справи в суді страхове відшкодування позивачу не виплачено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана сплатити на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування за шкоду, завдану її майну, у межах страхових сум зі зменшенням на суму франшизи у розмірі 49 000 грн (50 000 грн - 1 000 грн), а відповідач ОСОБА_7, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, згідно зі ст. 1194 ЦК України зобов'язана сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка в частині вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 4 411 грн 65 коп. (53411 грн 65 коп. - 49 000 грн).

Вирішуючи питання щодо віднесення до майнової шкоди втрати товарної вартості автомобіля, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що висновком від 14 квітня 2015 року № 1204/15/15 по визначенню вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, велична втрати товарної вартості автомобіля позивача внаслідок пошкодження від ДТП складає 9 750 грн 63 коп.

З урахуванням приписів п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, суди вважали, що здійснити таке відшкодування має ОСОБА_7 у зв'язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Разом з цим вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції керувався вимогами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, однак не погодився з розрахунком пені, наведеним судом першої інстанції і виходячи із цього апеляційний суд зменшив розмір її стягнення.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд виходив із положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України, та вважав, що оскільки рішення про виплату страхового відшкодування було прийнято відповідачем в межах строку, визначеного п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 11 березня 2015 року, однак страхове відшкодування на час розгляду справи не виплачено, то має місце прострочення відповідачем ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» грошового зобов'язання.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно зі ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України міститься в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суди не врахували вищезазначеного та того, що цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються положеннями глави 82 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, вирішуючи спір суди у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України належним чином не перевірили доводів страховика щодо розміру відшкодування та помилково застосували до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Амур &#8209; Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко Головуючий Судді:
О.В.Ступак