АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року, -

встановила:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року названий позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 150 355 доларів 15 центів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2015 року становить 3 440 431 гривень 50 копійок та пеню в розмірі 140 378 гривень 53 копійки.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ПАТ «ОТП Факторинг Україна» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, відтак заборгованість з нього має бути стягнута в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-004/150/2007.

Згідно договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 176 000,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,99% річних та FIDR.

Цільове призначення: купівля нерухомого майна.

Дата остаточного повернення кредиту: 01 червня 2029 року.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 кредитного договору відповідач був зобов'язаний повертати заборгованість по кредиту та процентах щомісячно рівними частинами, безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на відповідний поточний рахунок.

03 березня 2011 року та 26 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені додатковий договір № 1 та додатковий договір № 2, якими були внесені зміни до кредитного договору № ML-004/150/2007 від 01 червня 2007 року.

05 листопада 2015 року між ПАТ «ОТП Банк» і ПАТ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

У зв'язку із неналежнимвиконанням відповідачем умов договору станом на 14 квітня 2015 рокуутворилась заборгованість, яка складається із:

150 355 доларів США 15 центів, що еквівалентно 3 440 431 грн. 50 коп. - залишок заборгованості за кредитом;

140 378 грн. 53 коп. - сума пені за прострочення виконання зобов'язань.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

З наданого товариствомрозрахунку заборгованості вбачаються терміни погашення тіла кредиту і за який період, нарахування процентів та сплата процентів за користування кредитом, з якого розміру заборгованості проведено розрахунок пені.

Зазначений розрахунок є повним, чітким та зрозумілим.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості за укладеними договорами.

Доводи апеляційної скарги про те, що товариством не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості станом на 14.04.2015 року, виписку про рух коштів на рахунку позичальника № 2844, довідку за вих. № 353 від 02.06.2015 року, якими підтверджується розмір заборгованості за кредитним договором.

Доводи про те, що позивач не має права на укладення договорів факторингу, колегія суддів оцінює критично, позаяк така діяльність здійснюється товариством на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №241 від 03.12.2009 року.

Колегія суддів не знаходить обґрунтованими доводи щодо валюти кредиту. 05.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір комісії, згідно якого платежі за кредитними договорами від боржників/поручителів приймаються у національній та іноземній валюті. В свою чергу ПАТ «ОТП Банк» має ліцензію на здійснення валютних операцій № 191, видану Національним Банком України 08.07.2009 року.

При цьому, 26.07.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 в Додатковому договорі № 2 від 26.07.2013 року сторони домовились, що повернення кредиту та процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ на день сплати.

Строк позовної давності товариством не пропущено, оскільки останній платіж позичальником здійснено 09.04.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою за вих. № 353 від 02.06.2015 року.

Доводи про відсутність відомостей в матеріалах справи про направлення позичальнику досудової вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки така вимога від 05 березня 2015 року товариством відправлена засобами поштового зв'язку 12.03.2015 року на адресу позичальника, яка була зазначена у додатковому договорі № 2 від 26.07.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 18 лютого 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук