АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 681/1070/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1729/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнта І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3П

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із житлового приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач, звертаючись до суду із позовом зазначала, що є одноосібним власником житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки, що по вул. Артема, 115 в м. Полонне Хмельницької області. У вказаному будинку проживають колишній чоловік позивачки ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_4, інвалід першої групи. 19.09.2013р. шлюб з ОСОБА_3 розірвано. Позивач вказує, що відповідач зловживає алкоголем, вчиняє сварки та погрожує фізичною розправою, систематично порушує правила співжиття, створює несприятливі умови для подальшого проживання в одному будинку, а заходи запобігання і впливу виявилися безрезультатними. ОСОБА_1 зазначає, що певний період часу відповідач лікувався від алкоголізму, але починаючи з березня 2015 року знову постійно зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та створює неможливі умови для спільного проживання, не реагуючи на профілактичні бесіди про недопустимість вчинення насильства в сімї та до нього застосовувалися адміністративні стягнення. Тому позивачка просила суд

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/1729/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 44

виселити ОСОБА_3 з житлового будинку №115 по вул. Артема в місті Полонному Хмельницької області.

Рішенням Полонського районного суду від 17 грудня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апелянтка оскаржила його в апеляційному порядку, зазначаючи, що оскаржуване рішення є незаконним через неповне зясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. ОСОБА_1 вказує, що суд в оскаржуваному рішенні послався на ч. 4 ст. 156, 157 ЖК УРСР, ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, проте не застосував ці норми і помилково вказав, що вчинення ОСОБА_3 насильства в сімї не повязано із порушенням ним житлових відносин, зокрема щодо користування спірним житловим приміщенням. Суд порушив норми матеріального права, застосувавши ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», який не поширюється на ці правовідносини та не взяв до уваги постанови суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності і покази свідків.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Полонського районного суду від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено та виселено ОСОБА_3 з житлового будинку № 115 по вулиці Артема в м. Полонному Хмельницької області без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 липня 2016 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апелянтка та її представник и апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі.

Відповідач апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 1979 року до 2013 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2013 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_3П проживають у житловому будинку по вул. Артема, 115, власником якого є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 липня 2002 року. Також, у будинку разом із ними проживає їх спільний син ОСОБА_4, який є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжує зловживати спиртними напоями, вчиняє насильство в сім'ї, ображає позивачку та сина, погрожує їм фізичною розправою, знищенням будинку, чим створює неможливі умови для сумісного проживання.

З 02 жовтня 2015 року відповідач перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 08 вересня 2014 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановами Полонського районного суду Хмельницької області від 08 травня та 02 червня 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративні стягнення у виді громадських робіт. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 виходив із того, що позивачкою не надано достатніх та належних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 116 ЖК УРСР для виселення відповідача з належного їй будинку, а вчинення відповідачем насильства в сім'ї не пов'язано з порушенням ним житлових відносин щодо користування сторонами спірним жилим приміщенням.

Однак, з висновком суду першої інстанції, що вчинення ОСОБА_6 насильства в сім'ї не пов'язано з порушенням ним житлових прав позивачки колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Колегія судів вважає доведеним, що позивачка не може спокійно проживати у належному їй на праві власності будинку через антигромадську поведінку відповідача. Вказані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які суду показали, що ОСОБА_3 постійно влаштовує скандали, виганяє дружину і сина з будинку та показами свідка дільничного інспектора Савича С.В., який зазначив, що на застосовані до ОСОБА_3 заходи впливу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності останній не реагує.

Також колегія суддів вважає, що позивачем доведена систематичність порушення ОСОБА_3 правил співжиття, що підтверджується постановами Полонського районного суду від 08 вересня 2014 року, від 08 травня та 02 червня 2015 року.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Оскільки, для застосування ст. 116 ЖК Української РСР і виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення необхідна наявність заходів попередження відповідача про наступне виселення через систематичні порушення правил співжиття, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 необхідно попередити про наступне виселення з житлового будинку №115 по вул. Артема в м. Полонному Хмельницької області через систематичні порушення правил співжиття.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 116, 156, 157 ЖК Української РСР та положення Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_3 приймав участь своєю працею та коштами в утриманні будинку, його ремонту, спорудженні господарських будівель тощо є обгрутованими, адже ці обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції та сторонами не надавалися докази на підтвердження чи спростування зазначених фактів, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з сімнадцятого абзацу мотивувальної частини рішення посилання на зазначені обставини.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини від 02.02.2011 року «Кривіцька та Кривіцький проти України» не має ніякого відношення до справи за позовом позивачки є безпідставними, адже відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 317, 319 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду від 17 грудня 2015 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом другим, який викласти в наступній редакції.

Попередити ОСОБА_3 про наступне виселення з житлового будинку №115 по вул. Артема в м. Полонному Хмельницької області через систематичні порушення правил співжиття.

Виключити з сімнадцятого абзацу мотивувальної частини рішення Полонського районного суду від 17 грудня 2015 року посилання на те, що «ОСОБА_3 приймав участь своєю працею та коштами в утриманні будинку, його ремонту, спорудженні господарських будівель, тощо.»

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_10

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк