Справа № 565/942/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду у м.Вараш (раніше - м.Кузнецовськ) Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного сторонами та зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 18 лютого 2014 року (актовий запис №24 від 18 лютого 2014 року). Згідно з доводами позивачки одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх спільне життя не склалося через протилежність поглядів подружжя та неповагу ОСОБА_2 до сімї і його небажання створення сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. За таких обставин, як зазначила ОСОБА_1 у позовній заяві, між сторонами розвинулась неприязнь і їх почуття любові та поваги втратились. Позивачка не вбачає за можливе підтримувати в подальшому сімейні відносини із відповідачем, оскільки це суперечитиме їх інтересам.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 19 липня 2016 року від сторін по справі в суд надійшли письмові заяви від 19 липня 2016 року про розгляд справи без їх участі на підставі наявних доказів.

Окрім цього, зі змісту вказаної письмової заяви позивачки від 19 липня 2016 року слідує, що ОСОБА_1 повністю підтримує вказані позовні вимоги та просить суд розірвати шлюб, укладений із ОСОБА_2, залишивши їй на виховання малолітню дитину сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка зазначила, що причиною розірвання шлюбу є постійні сварки подружжя і з травня 2016 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Досягнення примирення із відповідачем ОСОБА_1 вважає неможливим.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, про що зазначив у письмовій заяві від 19 липня 2016 року. При цьому ОСОБА_2 підтвердив обставини окремого проживання із позивачкою і ведення окремого господарства з травня 2016 року та вказав про неможливість примирення сторін. Відповідач, як слідує з його письмової заяви від 19 липня 2016 року, не заперечує проти залишення малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на вихованні ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

Визнання відповідачем позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю.

Враховуючи зазначені письмові заяви сторін від 19 липня 2016 року, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Зазначений висновок суду ґрунтується на наступних підставах.

18 лютого 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що 18 лютого 2014 року зроблено відповідний актовий запис за №24. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №089494, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівнеській області 18 лютого 2014 року.

Із свідоцтва про народження серії І-ГЮ №229304, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 03 березня 2015 року (актовий запис за №97 від 03 березня 2015 року), слідує, що 27 лютого 2015 року у сторін народилася дитина син, ОСОБА_3.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 і письмових заяв сторін від 19 липня 2016 року судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають протилежні погляди на життя, шлюб та сімю. Між ними відсутнє взаєморозуміння. З травня 2016 року до теперішнього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. На теперішній час примирення подружжя не наступило. Визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторонами узгоджено. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не бажають відновити сімейно-шлюбні стосунки і вважають неможливим збереження цього шлюбу, про що зазначили у письмових заявах від 19 липня 2016 року.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, оскільки докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України, ст.ст.4, 60, ч.1 ст.61, ч.3 ст.88, ч.4 ст.174, п.2 ч.1 і ч.3 ст.208, ч.ч.1, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 18 лютого 2014 року, актовий запис за №24, - розірвати.

Малолітню дитину сторін сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення повноліття залишити на виховання матері ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одної) гривні 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд