У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

7 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

Коротуна В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 листопада 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю її автомобіля «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався з вулиці Терещенківської у напрямку перехрестя з бульваром Т. Шевченка у місті Києві на зелений сигнал світлофора, та автомобіля відповідача марки «ДЕУ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який здійснив виїзд на перехрестя з боку вул. Хрещатик на червоний сигнал світлофора та допустив зіткнення з її автомобілем. Оскільки їй як власнику автомобіля завдано майнової шкоди, просила стягнути з ОСОБА_4 100 000 грн на її відшкодування. Також просила стягнути 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала травм.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 100 000 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 10 000 грн - у відшкодування моральної.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року рішення суду Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2014 року близько 12 год45 хв ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «БМВ», здійснювала проїзд перехрестя з вул. Терещенківської на бульвар Т. Шевченка у м. Києві на зелений сигнал світлофора; автомобіль під керуванням ОСОБА_4 рухався по бульвару Т. Шевченка з боку вулиці Хрещатик та допустив проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем позивача.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року у справі № 761/378/15-п про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення та провадження у справі закрито.

Відповідно до звіту про визначення вартості майнових збитків від 4 березня 2015 року, складеного ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, з урахуванням фізичного зносу, становить 163 997,95 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та завданні ОСОБА_3 майнової і моральної шкоди. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що доказів своєї невинуватості у завданні шкоди відповідач не надав.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Вирішуючи справу в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції встановив, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала травми, майже на два тижні втратила працездатність і проходила стаціонарне та амбулаторне лікування. Врахувавши характер та обсяг страждань позивача, характер немайнових втрат і вимушених змін у її житті, визначив суму, що стягнена у відшкодування моральної шкоди, з додержанням вимог розумності та справедливості.

Установивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, позивачу завдано майнову та моральну шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Під час установлення зазначених обставин судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволення позову, апеляційний суд помилково виходив з того, що єдиним належним та допустимим доказом вини учасника дорожньо-транспортної пригоди є постанова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, а такого доказу суду не надано. Крім того, апеляційний суд вказав, що саме позивач повинен довести завдання шкоди, вину відповідача і причинний зв'язок між діями відповідача та їх наслідками.

Поклавши на позивача обов'язок з доведення вини відповідача, суд апеляційної інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 1166 ЦК України, яка передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 345 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:О.І.Євтушенко С.О.Карпенко В.М.Коротун Г.І.Мостова