АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - начальник філії Головне управління по м. Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Крючков СергійСергійович, про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (у подальшому з заявою про зміну предмету позову, уточнень щодо розміру стягнення) до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа - начальник філії ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» Крючков С.С., про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Позивач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову та не врахував, що вкладнику ПАТ «Дельта Банк» було видано кошти після пред'явлення документу, що посвідчує особу - паспорту. Перевірка цієї особи відбулась після такої перевірки іншим касиром та заступником начальника відділення. Також суд не взяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_4, яка показала, що була здійснена ідентифікація клієнта і підстав для відмови у видачі коштів не було.

_____________________________________________________

Справа № 761/34091/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8030/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, представник подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в інших

судових засіданнях, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, крім того, довіреність позивача налічує трьох представників (а. с. 29), у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» - Алексенко В.Ю. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Третьої особа начальник філії ГУ по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» Крючкова С.С., належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 з 4 серпня 2014 року працювала у філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаді касира-контролера операційного залу, що підтверджується трудовою книжкою та наказом від 1 серпня 2014 року № 1777-ос (а. с. 10, запис за № 14, а. с. 37).

Наказом № 2885-ос від 17 листопада 2014 року позивача переведено на посаду старшого контролера-касира операційного сектору ТВБВ № 10026/0726 (а. с. 10, запис за № 16 в трудовій книжці).

Позивач була звільнена з посади з 3 вересня 2015 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри на підставі наказу № 2541-ос від 2 вересня 2015 року (а. с. 11).

Як свідчить копія наказу про звільнення, підставою для звільнення зазначено: пояснювальна записка ОСОБА_2 від 25 серпня 2015 року, висновок службового розслідування від 28 серпня 2015 року, протокол засідання профспілкового комітету від 2 вересня 2015 року № 4.

За приписами п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що 22 липня 2015 р. старший касир - контролер ОСОБА_2 видала кошти з каси на загальну суму 200 000,00 грн. гр. ОСОБА_9 без достатньої ідентифікації клієнта. Грошові кошти були отримані особою за паспортом до якого внесено зміни - виправлено на другій сторінці паспорта громадянина України рік народження особи. Як наслідок, 200000,00 грн. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було отримано особою, яка не мала для цього правових підстав.

Комісія, яка проводила службове розслідування у своїх висновках від 28 серпня 2015 року зазначила, що старший контролер - касир операційного сектора ОСОБА_2, виконуючи обов'язки касира, в порушення своїх посадових обов'язків, по паспорту, переданому з документами від контролера, при ідентифікації отримувача коштів, не звернула уваги на вік клієнта (а. с. 95-97).

За поясненнями позивача, що їх надано 25 серпня 2015 року начальнику головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», нею було проведено ідентифікацію клієнта згідно із оригіналами документів, а саме фото з паспорта з самим клієнтом, прізвища, ім'я, по батькові, ідентифікаційним кодом тощо. Нічого підозрілого не виявлено, дані відповідали дійсності (а. с. 59).

Також судом встановлено, що позивач є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові кошти, а тому зобов'язана дотримуватися п. 1.8 розділу 1 глави 4 Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою НБУ 1 червня 2011 року № 174 відповідно до проведення ідентифікації клієнтів, які здійснюють касові операції без відкриття рахунку, здійснюється відповідно до законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

За наданими представником відповідача доказами між ОСОБА_2 та філією - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» 20 листопада 2014 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 53).

Відповідно до протоколу № 4 від 2 вересня 2015 року, профспілковий комітет ТВБВ 10026/0726 Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» надав дозвіл на звільнення з роботи позивача у зв'язку з втратою довіри п. 2 ст. 41 КЗпП України (а. с. 61).

Позивач була присутня на засіданні профспілкового комітету та поставила свій підпис під даним протоколом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що звільнення позивача відбулося за згодою профспілкового комітету та з дотриманням законодавства.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Верховний Суд України в своїй постанові № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у п. 28 роз'яснив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п. 3 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, позивач ОСОБА_2 працювала на посаді старшого контролера-касира операційного сектору ТВБВ № 10026/0726 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та відповідно до посадової інструкції, законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів банку здійснювала безпосереднє обслуговування грошових цінностей.

Всупереч приписам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довела відсутність вини з її боку.

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Крім того, вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Доводи позивача з приводу того, що судом не враховані свідчення свідка ОСОБА_4, що під час видачі коштів була здійснена ідентифікація клієнта і підстав для відмови у видачі коштів не було, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 всупереч вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою НБУ 1 червня 2011 року № 174 в частині ідентифікації клієнта: неналежна візуальна перевірка паспорта, який мав ознаки підробки, не були попереджені дії сторонньої особи з отримання в касі банку коштів та банку нанесені збитки.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач