АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2743/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1332/16Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

при секретарі : Маладиці Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» в особі Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

03 березня 2014 року ПАТ «Акцент Банк» звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, посилаючись на порушення відповідачем зобовязань за кредитно-заставним договором від 28.05.2008 року, просило стягнути з останньої 35240,10 грн. заборгованості за кредитом; 24585,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3845,08 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 34053,24 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи (фіксована частина) у сумі 250,00 грн. та 4886,20 грн. (процентна складова), а всього 102860,29 грн. заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» в особі Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 102860,29 грн. за кредитним договором № ABZDAN100030142 від 28.05.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» судовий збір в розмірі 1023 грн. 60 коп.

Розяснено порядок перегляду заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що в рахунок погашення заборгованості вона передала Банку автомобіль для подальшої реалізації та погашення кредитної заборгованості. При цьому, будь-яких автотоварознавчих досліджень щодо визначення вартості переданого заставленого майна ОСОБА_3 не проводив, однак продовжує нараховувати відсотки за договором та вимагає повернення всієї суми боргу без врахування вартості переданого майна. У звязку з тим, що її не повідомили про розгляд справи, вона була позбавлена можливості провести з банком звірку оплати за кредитним договором, зобовязати позивача надати детальний розрахунок суми заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року скасовано. Ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» в особі Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони доведені позивачем належними і допустимими доказами.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № ABZDAN100030142 (а.с.8 - 13).

Відповідно до умов Договору (розділ 17 «Особливі умови») ОСОБА_3 надав Позичальнику кредит в розмірі 59 158 грн. 49 коп. строком до 27.05.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,04% річних ( пункти 17.1.6, 17.1.7).

Згідно п. 17.1.3 Договору: частину кредиту в розмірі 54 690,00 грн. надано з метою придбання Позичальником автомобіля; частину кредиту в розмірі 2 793,79 грн. надано з метою оплати перших страхових платежів за Договором Страхування на перший рік дії кредиту; частину кредиту в розмірі 34,00 грн. надано з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави; частину кредиту в розмірі 1 640,70 грн. надано з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту.

З метою виконання Позичальником зобовязань за п. 3.4 Договору (щодо сплати чергових страхових платежів), ОСОБА_3 відкрив Позичальнику кредитну лінію в розмірі 19 556,53 грн. для сплати чергових страхових платежів (п. 17.1.7).

За користування наданим кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у ст. 17.1.6. Договору. Проценти розраховуються на непогашену частину за фактичну кількість днів користування кредитними коштами виходячи з 360 днів у році, до повного погашення кредиту на суму неповернутого кредиту (пункт 4.2. Договору)

Згідно п. 4.3. договору позичальник сплачує банку винагороди, в розмірах і у строки , що зазначені в статті 17.1.8. даного Договору.

Відповідно до п. 4.4. Договору, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст.17.8 Договору, до складу якої входять платежі за винагородою ( у випадку її наявності), процентами та кредитом, у розмірі 1513,64 грн. з 16 по 20 число кожного місяця.

Кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості направляються для її погашення в такій черговості: для відшкодування витрат/збитків, які зазнав банк за договором зокрема згідно із статтями 3.4.1, 3.4.2, 6.2.7 Договору; для оплати неустойки згідно із ст.14 Договору; для оплати простроченої заборгованості за винагородами; для оплати простроченої заборгованості за процентами; для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом. Остаточне погашення заборгованості здійснюється не пізніше дати погашення (пункти 4.7., 4.8. Договору).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позичальник надала в заставу належний їй на праві власності автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: ХWB4A11BV8A161388, реєстраційний номер: ВІ 0478 АХ, вартість якого 54790,00 грн. (п.п.17.9-17.10 Договору).

Відповідно до умов Договору, на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством (ст.10.1.12 Договору).

Розділом 12 «Подія дефолту», сторони погодили, що такою подією вважається будь-яка з подій, встановлених у статті 12.1. договору, зокрема, затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту; несплата чергових страхових платежів; інше істотне порушення позичальником умов договору.

У разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту; та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Позичальник зобовязаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом передачі (пункти 12.2.1., 12.2.2. Договору).

Внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань відповідачем заборгованість за кредитно-заставним договором виникла з 23.03.2009 року. Останній платіж за договором здійснено 29.08.2011 р., з яких 102,96 грн. спрямовано на погашення процентів, 830,90 грн. на погашення пені; 716,14 грн. на погашення комісії (а.с.7).

Оскільки зобовязання за кредитно-заставним договором відповідачем не виконуються, за нею утворилась заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку становить 102 860,29 грн. станом на 13.12.2013 р. та складається з наступного: 35 240,10 грн. - заборгованість за кредитом; 24 585,67 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 34 053,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яка у відповідності до п.п. 14.2, 14.3 Договору становить 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні за кожен день прострочки; 3 845,08 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; а також штрафи (відповідно до п. 14.9 Договору): 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 886,20 грн. - штраф (процентна складова 5% від суми невиконаного зобовязання) (а.с.7-8).

14.10.2011 року між сторонами був складений акт приймання-передачі (а.с. 73-74), згідно якого у звязку з допущенням ОСОБА_2 прострочення кредиту за вказаним кредитно-заставним договором, нею передано у заклад ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль DAEWOO, модель: Matiz, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий комбі, № кузова/шасі: ХWB4A11BV8A161388, реєстраційний номер: ВІ 0478 АХ для реалізації та скерування отриманих коштів на погашення заборгованості у разі невиконання зобовязань перед банком. В результаті проведення огляду автомобіля виявлено, що він технічно несправний після ДТП, з численними пошкодженнями кузова.

Зазначений автомобіль був реалізований банком та отримані внаслідок цього кошти у сумі 23500,00 грн. спрямовані на погашення заборгованості за укладеним між банком та ОСОБА_2С кредитно-заставним договором, що підтверджується наданим банком меморіальним ордером № 1 від 21.09.2012 р.

Окрім того, на вимогу апеляційного суду Банком наданий детальний розрахунок суми заборгованості, з якого вбачається, що 21.09.2012 року в рахунок погашення заборгованості Банком було здійснено зарахування коштів в сумі 23500 грн., які отримані від реалізації заставного майна (а.с.215-227).

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком було порушено процедуру реалізації заставного майна, оскільки будь-яких автотоварознавчих досліджень щодо визначення вартості переданого заставленого майна ОСОБА_3 не проводив, колегія суддів не бере до уваги та вважає, що вони не підлягають оцінці, оскільки такі обставини не є предметом спору в даній справі.

Доводи відповідача про безпідставність нарахування Банком відсотків за користування кредитом після передачі заставного майна на реалізацією, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у випадку неповернення коштів за кредитним договором в належному розмірі (постанови ВСУ від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016року у справі № 6-1188цс16).

Що стосується твердження відповідачки про те, що Страховою компанією на її користь було здійснено страхове відшкодування шляхом його перерахування на користь Банку в рахунок погашення кредитної заборгованості, то колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, виходячи з наступного.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2012 року у справі № 2/1622/294/2012 за позовом ОСОБА_4 до ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа ЗАТ «Акцент-Банк», про визнання незаконним рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним рішення ЗАТ «СК «Інгосстрах» про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту від 23.05.2008 року. Рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2012 року (а.с.203-204).

Із повідомлення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2016 року за № 506 вбачається, що позивачка до суду із заявою про видачу виконавчого листа не зверталася (а.с.202).

Згідно відповідей від 18.05.2016 р. за № 18/05-16(01) та від 11.10.2016 року за № 11/10-16(01), наданих апеляційному суду ПрАТ СК «Інгосстрах» вбачається, що у виплаті страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту від 28.05.2008 року по випадку, який стався 16.10.2010 року з автомобілем DAEWOO Matiz, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № ХWB4A11BV8A161388, 2008 року випуску, Страховою компанією було відмовлено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03.07.2012 року до виконання не предявлялося (а.с.175-178, 228).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Із встановлених по справі обставин вбачається, що по кредитному договору було встановлено конкретний розмір мінімальних щомісячних платежів, а тому порядок здійснення погашення заборгованості в даному випадку регулюється п.п. 4.4., 17.8., відповідно до яких до складу щомісячних платежів входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом, у розмірі 1513,64 грн., який повинен здійснюватися з 16 по 20 число кожного місяця (а.с.12 на звороті, 13).

Колегія суддів, проаналізувавши умови спірного кредитного договору та враховуючи норми матеріального права, прийшла до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та обраховуватися по кожному черговому платежу окремо.

Дані висновки не суперечать правовим позиціям, сформульованим в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20 цс14, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-160цс14, від 03 червня 2015 року в справі № 6-31цс15).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосується в один рік (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із умов укладеного між сторонами договору, зокрема п. 14.11., вбачається, що вони погодили тривалість строку позовної давності протягом 5 років. Тобто строк позовної давності збільшений відповідно до ст. 259 ЦК України.

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла з 23.03.2009 року. З позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 03.03.2014 р., тобто у межах збільшеного строку позовної давності.

Нормами статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (незалежно від її виду).

До аналогічних висновків прийшов ВСУ, висловивши відповідну правову позицію в постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25 цс15.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавала. Така заява подана лише на стадії переднього апеляційного розгляду.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Окрім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України в справі №6-101 цс 12 від 21.11.2012 року, яка також вказує на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений права вирішення клопотання про застосування строків позовної давності, заявленого лише на стадії апеляційного розгляду.

За обставин викладених вище, колегія суддів вважає, що спеціальна позовна давність щодо предявлених позовних вимог про стягнення пені не підлягає застосуванню, а заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню.

Пунктом 14.9. договору передбачено, що при порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів ОСОБА_3 має право нарахувати, а позичальником обовязок сплатити штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Вказані види неустойки є різними видами юридичної відповідальності, а тому не вбачається застосування подвійної цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що Банком розрахунок процентної складової штрафу здійснювався виходячи із сукупних величин заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені.

Колегія суддів вважає, що нарахування відсоткового штрафу на пеню є безпідставним, оскільки фактично неустойка у вигляді штрафу була нарахована на неустойку у вигляді пені, що суперечить нормам чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 550 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає процентна складова штрафу 5% (на сукупні складові заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом) в розмірі 3183,54 грн. ((35240,10+24585,67+3845,08)х5%=3183,54).

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону та порушують норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягнення заборгованості станом на 13.12.2013 року в розмірі 101157,63 грн., яка складається з: 35 240,10 грн. - заборгованість за кредитом; 24 585,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 845,08 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 34 053,24 грн. пені; 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 3183,54 грн. - штрафу (процентна складова 5% від суми невиконаного зобовязання).

Відповідно до ст. 88 ч. 5 ЦПК України понесені судові витрати сторонами підлягають перерозподілу.

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 102860,29 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 101157,63 грн.

Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 98,3% (101157,63х100:102860,29=98,3), а пропорційність вимог, в задоволенні яких відмовлено становить 1,7% (100-98,3=1,7).

Позивачем за позовну вимогу майнового характеру було сплачено судовий збір в сумі 1023,60 грн. (а.с.1).

Оскільки, вимоги позивача задоволено на 98,3%, то сплачений судовий збір за предявлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1006,20 грн. (1023,60х98,3%=1006,20).

Відповідачкою при подачі апеляційної скарги було сплачено 511,80 грн. (а.с.82).

Оскільки, в задоволенні позовної вимоги майнового характеру відмовлено на 1,7 %, то судовий збір на користь відповідачки підлягає стягненню з позивача в сумі 8,70 грн. (511,80х1,7%=8,70).

В звязку з тим, що під час стягнення судових витрат на користь сторін пропорційно до задоволених і відмовлених в задоволенні вимог, як позивач, так і відповідач поєднують одночасно статус боржника і стягувача, то колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 997,50 грн. (10006,20-8,70=997,50)

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» в особі Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» заборгованість за кредитно-заставним договором № ABZDAN100030142 від 28.05.2008 року станом на 13 грудня 2013 року в розмірі 101157,63 грн., яка складається з: 35 240,10 грн. - заборгованості за кредитом; 24 585,67 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3 845,08 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 34 053,24 грн. пені; 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 3183,54 грн. - штрафу (процентна складова 5% від суми невиконаного зобовязання).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» 997,50 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1