Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/59/16-ц
Провадження № 2/376/55/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області, третя особа : ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди завданої злочином, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відділу освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області матеріальну шкоду у розмірі 4 023, 14 грн. та моральну (немайнову) шкоду у розмірі 48 000 грн. посилаючись на те, що вироком Сквирського районного суду Київської області від 30.11.2015 року було встановлено, що 25 березня 2015 року, о 12 годині ОСОБА_4, будучи призначений наказом № 120-К від 28.09.2007 року, який виданий відділом освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на посаду вчителя фізичної культури та курсу «Захист Вітчизни» в Сквирській ЗОШ I III ступенів № 2, згідно розкладу занять, в підвальному приміщені школи (тир) проводив урок «Захист Вітчизни» в 11-А класі, зазначеної вище школи, за темою «Прикладна фізична підготовка» розділ 2 «Прийоми самозахисту», в ході якого, ігноруючи правила безпеки для учнів для показу прийому «звільнення від захвату противника шиї ззаду» викликав до себе учня ІНФОРМАЦІЯ_1, не маючи наміру спричинити тілесних ушкоджень учню, під час відпрацювання прийому рукопашного бою, допустив падіння ОСОБА_3 на підлогу, в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому червоно подібної кістки лівої кисті, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 30/Д від 26 травня 2015 року належить до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зрощення перелому більше 21-го дня. В подальшому, після отримання травми ОСОБА_3, ОСОБА_4, вчасно не повідомив медичного працівника та адміністрацію закладу.

Також згідно зазначеного вироку, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

У результаті злочинних дій ОСОБА_4 йому було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 5 023, 14 грн. з яких : 3 103,12 грн. витрати на придбання необхідних медичних документів, що підтверджується товарними чеками, 1 920, 02 грн. витрати на пальне та проїзд на автобусі до лікувального закладу.

Крім матеріальної шкоди, йому було завдано і моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні сильних душевних страждань, порушенні звичного ритму життя (часті поїздки до лікувальних закладів, перенесенні операцій), відсутність можливості займатись спортом та крім того в майбутньому, потрібно перенести, ще ряд складних операцій, що може вплинути на навчальний процес, тощо.

Представник позивача у судому, засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі на обставинах, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі посилаючись на те, що матеріальна шкода не підтверджується належними доказами, а саме : позивачем не надано медичних документів (довідок, виписок із історії хвороби, рецепти, тощо) про призначення та ведення ОСОБА_3 медичних препаратів, наявні товарні чеки не відповідають вимогам закону, наявність фіскального чеку на придбання пального не свідчить про використання саме цього пального для поїздок у медичні заклади, долучені квитки на проїзд також не відповідають вимогам закону, а вимога відшкодувати добровільні внески до медичних закладів не ґрунтується на вимогах закону, оскільки була здійсненна добровільно, тощо. Моральна шкода не підлягає задоволенню оскільки позивачем не надано доказів про пережиті моральні страждання (висновки спеціалістів, звернення до лікарів тощо), не надано та не зазначено про вимушеність змін у звичайному ритмі життя.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, зазначаючи, що травму неповнолітньому ОСОБА_3 він завдав з необережності. Під час досудового слідства він в добровільному порядку відшкодував потерпілому 1 000 грн. за завдані матеріальні збитки та 2 000 грн. за завдану моральну (немайнову) шкоду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Судом встановлено що, згідно вироку Сквирського району Київської області від 30.11.2015 року ОСОБА_4 був засуджений за ст. 128 КК України та йому було призначене відповідне покарання за те, що 25 березня 2015 року, о 12 годині ОСОБА_4, будучи призначений наказом № 120-К від 28.09.2007 року, який виданий відділом освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на посаду вчителя фізичної культури та курсу «Захист Вітчизни» в Сквирській ЗОШ I III ступенів № 2, згідно розкладу занять, в підвальному приміщені школи (тир) проводив урок «Захист Вітчизни» в 11-А класі, зазначеної вище школи, за темою «Прикладна фізична підготовка» розділ 2 «Прийоми самозахисту», в ході якого, ігноруючи правила безпеки для учнів для показу прийому «звільнення від захвату противника шиї ззаду» викликав до себе учня ІНФОРМАЦІЯ_1, не маючи наміру спричинити тілесних ушкоджень учню, під час відпрацювання прийому рукопашного бою, допустив падіння ОСОБА_3 на підлогу, в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому червоно подібної кістки лівої кисті, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 30/Д від 26 травня 2015 року належить до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зрощення перелому більше 21-го дня. В подальшому, після отримання травми ОСОБА_3, ОСОБА_4, вчасно не повідомив медичного працівника та адміністрацію закладу.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями неповнолітній ОСОБА_3 з 06 квітня 2015 року по 09 квітня 2015 року проходив обстеження та лікування у травматологічному відділені Ірпінського військового госпіталю з діагнозом закритий перелом човноподібної кісті зі зміщенням уламків і ним були понесені витрати на придбання ліків, які він вважає на суму 3 103, 12 грн.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у частині першій статті 57 ЦПК України, частині першій статті 58 ЦПК України.

Позивачем, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України представником позивача не було надано жодного доказу, на підтвердження заявленої вимоги, що відшкодування шкоди (збитків) на придбання медичних препаратів (ліків), а саме суду не було надано виписок з історії хвороби у яких би було б зазначено, які саме медичні препарати застосовувались для лікування неповнолітнього ОСОБА_3, тривалість їх приймання та обсяги застосування і таким чином, суд, керуючись вище наведеним та відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався то суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, суд, звертає увагу, що надані товарні чеки на придбання медичних препаратів не відповідають вимогам п.п. 3.2. п.3 наказу Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року № 614, щодо форми та не надано доказів про купівлю даних медичних препаратів, а саме фіскальних чеків, як те передбачено п.9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»

Щодо відшкодування витрат (шкоди) на проїзд до лікувальних закладів, то суд не враховує витрати на автобусні квитки та придбання пального, так як вони не дають підстав для висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими витратами і ушкодженням здоров'я в результаті отриманої травми.

Вирішуючи позов в частині відшкодування шкоди за благодійні внески то суд, звертає увагу, що благодійні внески в лікувальні установи здійснюються на підставі Закону України від 16 вересня 1997 року N 531/97-ВР "Про благодійництво та благодійні організації", відповідно до якого благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги, а благодійна організація - недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із цим Законом. Тобто такі витрати не є обов'язковими, які б підлягали відшкодуванню, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 50 000 грн., суд, вважає що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В силу ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і ця моральна шкода може полягати зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступенем вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як встановлено судом, дійсно внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивачу було спричинено тілесні ушкодження, від яких він знаходився на лікуванні, переносив біль та певні моральні страждання, на час лікування втратив привичний спосіб життя, тому суд вважає, що йому дійсно заподіяна і моральна шкода.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації ( останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіював шкоди, тощо).

Таким чином, визначаючи суму заподіяної моральної (не майнової) шкоди позивачу ОСОБА_3, суд бере до уваги вище наведене, одночасно враховує ступінь вини посадової особи органу освіти, протиправний характер скоєного, глибину страждань позивача та інші істотні обставини і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 15 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,57,61,79, 84, 88, 131,212-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 11,15,16, 23,1167,1168,1172 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до відділу освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області, третя особа : ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з відділу освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_3 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 15 000 грн.

Стягнути з відділу освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 378 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

:Суддя:ОСОБА_5