ЄУН № 337/1799/16-ц
Провадження № 2/337/1073/2016

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

при секретарі Богачової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запорожжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1) звернувся до суду із вказаним позовом який обґрунтовує тим, що між Банком та ОСОБА_2 04.12.2007р. було укладено кредитний договір №14.14102 (далі кредитний договір), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США на термін до 20.11.2014р. та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених в кредитному договорі.

Крім того, 04.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з кожним окремо, були укладені договори поруки, за якими поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники.

Позичальник ОСОБА_2 свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 23.03.2016р. має заборгованість у загальній сумі 144878,92 доларів США і складається з: 33042,43 доларів США заборгованість за кредитом; 46152,21 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 65684,28 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості та враховуючи, що кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 визначив та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №14.14102 від 04.12.2007р. в розмірі 114928,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.03.2016р. становить 2999644,81 грн., яка складається з: 33042,43 доларів США заборгованість за кредитом; 46152,21 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 35734,28 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що 04.12.2007р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №14.14102, за яким останній отримав кредит в сумі 40 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних із кінцевим терміном повернення до 20.11.2014р.

04.12.2007р. в забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори поруки.

Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору з 21.07.2009р. відсоткова ставка за кредитом була збільшена з 16% до 18% річних, про що було повідомлено позичальника листом-повідомленням від 10.06.2009р. Враховуючи, що позичальник не звертався до Банку щодо непогодження зі зміною умов кредитного договору та продовжував здійснювати погашення кредиту, то необхідно вважати, що останній був ознайомлений про підвищення відсоткової ставки та був згоден з нею. Реєстр відправлення листа позичальнику про підвищення відсоткової ставки надати не представляється можливим, оскільки сплив строк зберігання документації.

Крім того пояснила, що кредитним договором та договорами поруки встановлено, що сторона може звернутися до суду з вимогою про порушення свого порушеного права або законного інтересу протягом 5 років. Оскільки останній платіж за кредитом був здійснений 23.10.2012р., строк виконання зобовязань по кредитному договору спливає 20.11.2014р., то ОСОБА_1 не пропустив строк предявлення вимог до відповідачів. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідачів - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно 04.12.2007р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №14.14102 за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 40 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних із кінцевим терміном повернення до 20.11.2014р. Того ж дня укладені договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З розрахунку позивача вбачається, що з 21.07.2009р. Банком в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 16% до 18% річних, в той час, коли позичальник не був повідомлений належним чином про підвищення відсоткової ставки, і про таке підвищення дізнався лише після отримання позовної заяви. Вважає таке підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, без погодження з позичальником протиправним та таким, що призвело до неправильного розрахунку заборгованості.

Крім того пояснила, що про підвищення відсоткової ставки Банком не було повідомлено поручителів і з ними Банком не укладено ніяких додаткових угод щодо істотних змін умов кредитного договору, про вказаний факт поручителі не знали до часу звернення Банку до суду з вимогою солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що в наслідок одностороннього збільшення Банком розміру процентної ставки за користування кредитом, змінились умови основного зобов'язання без згоди поручителів. ОСОБА_7 збільшення відповідальності поручителів внаслідок зміни основного зобов'язання тягне припинення поруки.

Крім того вказує, що останній платіж позичальник здійснив 16.12.2010р., наступний платіж повинен був здійснити 04.01.2011р. Таким чином з 05.01.2011р. розпочався строк позовної давності. До суду ОСОБА_7 звернувся після спливу встановленого кредитним договором строку позовної давності.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.12.2007р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №14.14102, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на умовах забезпечення, строковості, повернення, платності у розмірі 40 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.11.2014 року на споживчі потреби, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання згідно з цим договором в повному обсязі в строки та в порядку, встановлені в кредитному договорі.

Сторонами договору передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитом та здійснення погашення кредиту позичальником Банку шляхом платежів відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди, що зазначені в Додатку №1 до цього договору (п.2.2.2, п.2.2.3 кредитного договору)

Відповідно до п.4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку №1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 16 (шістнадцять) % річних.

Згідно із п.4.2. кредитного договору сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.1 даного договору, здійснюється в дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що наведений в Додатку №1 до даного договору. При несплаті відсотків у термін, зазначений у Графіку, погашення кредиту, відсотків і винагороди, вважаються простроченими.

Відповідно до п.4.7. кредитного договору, погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту. Сплата винагороди і неустойки здійснюється в гривні.

Відповідно до п.4.8 кредитного договору зобовязання виконуються в наступній послідовності: 1) витрати Банку, повязані з виконанням договору (по заставі,витрати на оплату послуг адвокатів), 2) неустойка (штраф, пеня), 3) прострочена винагорода, 4) винагорода, 5) прострочені відсотки, 6) відсотки, 7) прострочений кредит, 8) кредит, якщо інше не передбачено п.8.5 даного договору.

Судом також встановлено, що додаткових угод до кредитного договору не укладалось.

Заявою на видачу готівки №1 від 04.12.2007р. підтверджується, що ОСОБА_7 надав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 40 000,00 доларів США.

Крім того, судом встановлено, що 04.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки б/н, за якими вона поручилась відповідати перед кредитором за виконання обовязків позичальника як солідарний боржник.

ОСОБА_7 04.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки б/н, за яким він зобовязався відповідати перед кредитором за виконання обовязків позичальника як солідарний боржник.

Пунктом 13 договорів поруки, укладених з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, передбачено, що зміни та доповнення до цих договорів вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, позичальник ОСОБА_2 станом на 23.03.2016р. має заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 144878,92 доларів США, яка складається з: 33042,43 доларів США заборгованість за кредитом; 46152,21 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 65684,28 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом. Останній платіж за кредитом здійснено 23.10.2012р.

26.03.2016р. позичальнику ОСОБА_2 та поручителям ОСОБА_3, ОСОБА_4 Банком направлені повідомлення про порушення зобовязань за кредитним договором та наявність простроченої заборгованості в сумі 145257,51 доларів США, з вимогою погашення простроченої заборгованості. Вказана вимога залишена без задоволення.

При цьому з наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 21.07.2009р. Банком запроваджено підвищену відсоткову ставку в розмірі 18% річних.

Порядок підвищення Банком відсоткової ставки встановлено у п. 2.3.1. кредитного договору, де зазначено, що ОСОБА_7 має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому ОСОБА_7, за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки, направляє позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного договору), розрахований з урахування нової відсоткової ставки.

Відповідно до п. 2.3.3 договору у разі неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, ОСОБА_7 має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання зобовязань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення, або розірвати договір у судовому порядку, або згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з наданням позичальнику повідомлення.

Представником позивача, на підтвердження направлення позичальнику письмового повідомлення про зміну відсоткової ставки, було надано копію листа-повідомлення за №20160208/1033 від 10.06.2009р., відповідно до якого Банком на адресу ОСОБА_2 направлено листа про збільшення відсоткової ставки по кредиту до 18% річних з 11.07.2009 р. в звязку із зміною кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання кредитного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Позичальнику запропоновано у разі незгоди з вказаними підвищеннями не пізніше 21.07.2009р. звернутися у відділення ПриватБанку, надати письмове повідомлення про свою незгоду та погасити заборгованість у повному обсязі. Крім цього, зазначено, що у разі згоди щодо змін умов кредитування, встановлення цих змін буде здійснено автоматично 21.07.2009р. без будь-яких додаткових дій (а.с.63).

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже рішення банків щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Кредитний договір був укладений 04.12.2007р., тобто до набуття чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку".

Збільшення відсоткової ставки відбулось з 21.07.2009р., тобто після набуття чинності вказаним Законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року за № 6-149 цс12, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (до 9 січня 2009 р.) .

У абз. 3, 4 п. 28 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що в порушення вимог ст. 60 ЦПК України Банк не довів тих обставин, на які він посилався на підставу своїх вимог, зокрема, в частині правомірності підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, а відповідно, і правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Так, ОСОБА_7 мав довести настання власне умов встановлених в договорі для підвищення процентної ставки, наявність з цього питання рішення відповідного органу чи посадової особи, оскільки відсутність наведених доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості підвищення відсоткової ставки та власне розмір підвищення.

Позивачем суду не надано відповідного рішення Банку про збільшення відсоткової ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення.

ОСОБА_7 мав довести дотримання ним процедури підвищення процентної ставки.

Зокрема, умовами кредитного договору перебачено повідомлення позичальника про підвищення відсоткової ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки (п.2.3.1).

При цьому, позивачем доказів направлення листа-повідомлення про підвищення відсоткової ставки, отримання його позичальником ОСОБА_2 та прийняття ним такої пропозиції суду не надано.

Неотримання згоди від позичальника на зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки не надає, за умовами кредитного договору, Банку права застосовувати таку відсоткову ставку, а лише надає право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання зобовязань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення, або розірвати договір у судовому порядку, або згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з наданням позичальнику повідомлення (п.2.3.3 кредитного договору).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично наполягає, що позичальник не отримував від Банку пропозицію про збільшення відсоткової ставки, згоду на таке збільшення не давав, будь-яких додаткових угод з Банком не укладав.

Представник позивача не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує направлення та вручення позичальнику ОСОБА_2 листа-повідомлення за №20160208/1033 від 10.06.2009р. про збільшення відсоткової ставки до 18% річних по кредиту.

Доводи представника позивача, що реєстр відправки позичальнику листа щодо підвищення відсоткової ставки не зберігся у зв'язку зі спливом строку зберігання, судом до уваги не приймається, оскільки належного доказу, який би підтверджував знищення реєстру відправлень суду не надано.

Посилання представника позивача на те, що позичальник ОСОБА_2 учинив дії на пропозицію ПАТ КБ «ПриватБанк» про підвищення процентної ставки за кредитом шляхом внесення платежів із розрахунку 18 % річних, а тому це є прийняттям пропозиції (ст. 642 ЦК України), є безпідставними, оскільки внесення позичальником платежів, не свідчить про його обізнаність та згоду із підвищеним розміром відсоткової ставки.

При цьому суд враховує, що вказаний лист-повідомлення, на який представник позивача посилається як на підставу підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, не містить в якості додатка Графік погашення кредиту за новою відсотковою ставкою, як це передбачено умовами кредитного договору, зокрема у п. 2.3.1.

Відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з врахуванням даних, передбачених у додатку до цих правих. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до умов кредитного договору порядок сплати відсотків, здійснення погашення кредиту повинно відбуватись відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди, що зазначені в Додатку №1 до цього договору.

В судовому засіданні представником позивача було надано копію Графіку погашеній за спірним кредитним договором, з якого вбачається про збільшення сум до погашення позичальником ОСОБА_2 з серпня 2009р., але такий Графік не містить підписів сторін кредитного договору, доказів про обізнаність позичальника із зміненими сумами погашення, тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ на обґрунтування доводів позивача.

При цьому, в судовому засіданні було досліджено кредитну справу за кредитним договором №14.14102, укладеним 04.12.2007р. між Банком та ОСОБА_2, яка такого Графіку погашення кредиту за новою відсотковою ставкою з 21.07.2009р. не містить.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що збільшення відсотків за кредитним договором здійснено Банком неправомірно, оскільки в порушення п.2.3.1 кредитного договору ОСОБА_7 не вручив позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки з відповідним Графіком погашення кредиту з новою відсотковою ставкою та не отримав згоду на таке підвищення.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив нарахування заборгованості позичальнику з урахуванням збільшеної відсоткової ставки, що не узгоджується з умовами кредитного договору.

З розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви вбачається, що у період з 21.07.2009р. (дата збільшення процентної ставки) кошти, що надходити від позичальника, направлялись у тому числі на погашення відсотків за користування кредитом, розмір яких був збільшений Банком неправомірно у односторонньому порядку.

З огляду на встановлені обставини необґрунтованого збільшення розміру відсоткової ставки, перевірити підстави, правильність та достовірність розрахунку заборгованості за кредитом, судом не представляється можливим.

Крім того, при ухваленні рішення суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Враховуючи, що п. 13 договорів поруки укладених між Банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (з кожним окремо) передбачено, що зміна і доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди, та зважаючи на те, що за обставинами справи в межах наданих доказів не вбачається інформованості поручителів щодо збільшення обсягу їх відповідальності внаслідок збільшення процентної ставки, суд приходить до висновку, що порука припинилася.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитний договором, оскільки ці позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

При постановленні рішення суд не враховує доводи представника відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності з тих підстав, що суд при розгляді даної справи прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. 3,4, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: М.В. Сидорова