УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеник Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він, як поручитель за договором поруки від 10 травня 2007 року, укладеним ним з публічнимакціонерним товариством «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредитБанк») взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язання ОСОБА_2 (позичальника), які виникають з умов рамкової угоди №1199 від 8 травня 2007 року, договору про надання траншу від 8 травня 2007 року та інших договорів про надання траншу, графіків повернення кредиту і сплати відсотків та інших договорів, які є невід'ємною частиною рамкової угоди, за умовами якої позичальник зобов'язувався повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 350 тис. доларів США в передбачені кредитним договором строки, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші штрафні санкції в розмірі, строки, передбачені кредитним договором у повному обсязі цих зобов'язань.

Вказував, що між кредитором та боржником в процесі виконання кредитного договору були внесені зміни. Так, 12 січня 2012 року підписано графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції, у зв'язку з чим максимальна сума заборгованості за договором змінилася в сторону збільшення з 471 556,73 доларів США до 487 441,36 доларів США.

Оскільки вказані зміни, на на його думку, внесені в основне зобов'язання без його згоди як поручителя, порука має бутиприпинена.

Також зазначав, що у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки є припиненим, оскільки банк не пред'явив йому вимогу про погашення заборгованості у шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки № 1199-ДП 2, укладений 10 травня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (кредитором) та ОСОБА_1 (поручителем) з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед вказаним кредитором, які виникають з рамкової угоди № 1199 від 8 травня 2007 року, договору про надання траншу № 13.4957/1199 від 8 травня 2007 року та інших договорів, які є невід'ємною частиною даної рамкової угоди.

У касаційній скарзі ПАТ «ПроКредит Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що кредитор не звернувся до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання з вимогами про виконання поручителем обов'язків боржника, а тому договір поруки, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, є припиненим.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, при цьому зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що 8 травня 2007 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду № 1199, відповідно до якої та договорів про надання траншу банк відкрив позичальнику кредитну лінію терміном на 240 місяців у розмірі та на умовах, передбачених ст. 2 угоди. В цей же день між банком та позичальником укладено договір про надання траншу, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти для задоволення особистих потреб в сумі 250 тис. доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 14 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі зобов'язань, які виникають з рамкової угоди та інших договорів, що є їх невід'ємною частиною щодо повернення суми кредиту з максимальним лімітом заборгованості 350 тис. доларів США, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки, штрафних санкцій у розмірі та випадках,передбачених кредитним договором.

9вересня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаною угодою, звернуто стягнення на нерухоме майно - нежиле приміщення по АДРЕСА_1 та магазин по АДРЕСА_2. Стягнення заборгованості проведено за період з 10 січня 2013 року по 4 серпня 2014 року.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як убачається з матеріалів справи, зміни до графіку повернення кредиту вносились сторонами в межах встановлених лімітів (суми і строку кредитування), а договір поруки укладено саме на виконання зобов'язань за рамковою угодою, договорами про надання траншів, овердрафтів і інших договорів, які є невід'ємними частинами рамкової угоди, що не було спростовано позивачем.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Умови договору не містять вимог, відповідно до яких наступає зміна строку основного зобов'язання.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальникомстроку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банкомправа на вимогу проповернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Кредитор, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним,відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року № 6-1077цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору поруки, не врахував, що умови договору не містять пункту про те, що наступає зміна строку основного зобов'язання та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик