Номер провадження: 22-ц/785/4467/16
Головуючий у першій інстанції Журавель П. І.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Процик М.В.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи - Незалежна профспілка працівників порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання наказів про звільнення незаконними та їх скасування,поновлення на роботі ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2016 року, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання наказів про звільнення незаконними та їх скасування , поновлення на роботі ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до наказу начальника порту від 22.04.2004 року за № 77/Л позивач працювала на посаді тальмана другого терміналу.

26.01.2015 року наказом ІМТП № 46-0 від 26.01.2015 року на підставі наказу ІМТП № 33 від 26.01.2015 року вона була переведена на посаду тальмана 3 терміналу .

05.05.2015 року на підставі наказу першого заступника директора ДП Іллічівського МТП № 246/0-12 від 29.04.2015 року вона була звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач посилалася на те,що ДП ІМТП незаконно,без її згоди фактично здійснив її не переміщення ,а переведення з другого теміналу на третій ,чим були порушені її права та у подальшому внаслідок незаконного переведення незаконно її звільнив з роботи. Непогоджуючись з незаконними діями відповідача ДП ІМТП , позивач виходила на роботу на другий термінал ,проте її до роботи не допускали.

Позивач посилалася на те,що заробітну плату з 04.02.2015 року вона не отримувала.

Позивач просила суд:

- визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» 26.01.2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана яку займала вона незаконним та скасувати;

- визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 року за № 46/0 про переміщення її незаконним та скасувати;

- визнати наказ виконуючого обов'язки директора підприємства від 29.04.2015 року за № 246/О - 12 про припинення трудового договору та звільнення її по п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати;

- поновити її в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду тальмана другого терміналу;

- стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04.02.2015 року по час постановлення рішення суду;

- рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, позов підтримав ,просив задовольнити.

Представник третьої особи - Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, Павлуша В.В. вважав ,що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Представник відповідача ДП «ІМТП» позов не визнав ,просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність представників третіх осіб - профспілки робітників морського транспорту ДП «ІМТП» та спілки професіоналів докерів-механізаторів ДП «ІМТП» , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того,що ДП ІМТП позивача було переміщено з посади тальмана другого терміналу до третього терміналу відповідно до закону, а при звільненні були дотримані вимоги закону, незважаючи на те, що незалежною профспілкою працівників ІМТП не була надана згода на звільнення позивача ,оскільки таке рішення профспілки є необгрунтованим.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається , що позивач ОСОБА_2 з 31.10.1991 року по 05.05.2015 року перебувала у трудових відносинах з ДП Іллічівський морський торговельний порт, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 від 15.02.1977 року (т.1 а.с. 92-93) , про що сторони не заперечують.

Наказом ДП ІМТП № 246/0-12 від 29.04.2015 року з 05.05.2015 року позивач була звільнена з роботи у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.15).

За наказом директора ДП «ІМТП» №28 від 23.01.2015 року, у зв'язку з укладанням 22.01.2015 року договору № 7 оренди державного нерухомого майна ДП «ІМТП», яке знаходиться на балансі третього терміналу, з ТОВ «Трансгрейтермінал», ліквідовано з 23.04.2015 року структурний підрозділ « 3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (т.1 а.с.14).

Пунктом 3.1. цього наказу передбачено здійснення звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» працівників, зазначених у листах-клопотаннях щодо звільнення за переведенням до вказаного підприємства, за іншими заявами відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п.3.2. цього ж наказу передбачається здійснення вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал», робочі місця та посади яких ліквідуються цим наказом, на підставі ст.49-2 КЗпП України, ЗУ «Про зайнятість населення».

Наказом директора ДП «ІМТП» за №33 від 26.01.2015 року у зв'язку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства у відповідності з Законом України « Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «ІМТП», а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов'язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал» були вилучені зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, викладеним в наказі, в тому числі посади тальманів другого терміналу (т.1 а.с.11-12,98-100).

Відповідно з п.2 наказу було здійснено переміщення з 26.01.2015 року в структурний підрозділ «3 термінал».

У відповідності з наказом № 46-0 від 26.01.2015 року ОСОБА_2 переведено з 02.02.2015 року тальманом 3-го терміналу з оплатою за штатним розписом з режимом - багатозмінний, цілодобовий на підставі ст. 32 КЗпП України (т.1 а.с.13,94).

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 33 від 26.01.2015 року «Про переміщення працівників підприємства в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 46/0 від 26.01.2015 року «Про переміщення ОСОБА_2» незаконними та їх скасування вірно посилався на те, що ДП ІМТП здійснив переміщення позивача відповідно до вимог ч.3 ст. 33 КЗпП України .

Правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено порушення її прав, натомість відповідачем ДП ІМТП обгрунтовано щодо переміщення позивача, надано докази зміни в організації виробництва і праці та обумовлене цим право зміни істотних умов праці у тому числі і право без погодження працівника ОСОБА_2 у переміщенні її на посаду тальмана третього терміналу.

Суд першої інстанції вірно посилався на положення ч.2 ст.33 КЗпП України

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що фактично позивача було не перміщено ,а переведено ,через те,що були змінені умови трудового договору та суттєві умови праці та на переведення позивач згоди не давала , оскільки позивача було переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості у межах той же спеціальності та кваліфікації, що свідчить проте ,що мало місце не переведення відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України ,а переміщення передбачене частиною 2 ст. 32 КЗпП України.

Стосовно звільнення позивача слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р; №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяця про наступне вивільнення.

Ст. 43 КЗпП України передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника.

Із п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України видно, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43, 43-1 КЗпП України; встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Виходячи з матріалів справи вбачається , що позивач ОСОБА_2 31.01.2015 року була ознайомлена з наказом № 46-О від 26.01.2015 року про переміщення її на 3-й термінал (т.1 а.с.94).

23.03.2015 року за вихідним №162/11*2*10 ОСОБА_2 було вручено письмове попередження про наступне вивільнення, але вона відмовилась поставити свій підпис в цьому попередженні, про що було зроблено 04.03.2015 року відповідний запис працівниками відділу кадрів підприємства (т.1 а.с.101).

ДП «Іллічівський морській торгівельний порт» звертався до Незалежної профспілки працівників порту ІМТП 08.04.2015 року № 321//11.2-10 щодо надання інформації про членство працівників ДП «ІМТП», в первинних профспілкових організаціях Незалежної профспілки працівників порту, в тому числі ОСОБА_2. Листом № НП 70/25 від 10.04.2015 року голова Незалежної профспілки відмовив у наданні зазначеної інформації. (а.с.17-20)

Крім того, в матеріалах справи наявний протокол № 20 від 21.10.2015 р. засідання Президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП», з якого вбачається що профспілкою розглядалося питання щодо надання згоди на звільнення працівників порту, в тому числі ОСОБА_2 За результатами розгляду якого, відмовлено в наданні згоди на її звільнення з ДП «ІМТП» по ст. 1 ст. 40 КЗпП України ( т.1 а.с.212).

Проте, зазначене рішення Президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору в порушення вимог ч. 7 ст. 43 КЗпП України взагалі необґрунтовано.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (ч. 5 п. 15) роз'яснено, що коли судом буде встановлено факт звільнення працівника власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Вказана норма кореспондується з приписами ч. 7 ст. 43 КЗпП України відповідно до якої, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

З матеріалів справи вбачається , що позивач була членом Незалежної профспілки працівників ІМТП на час звільнення і входила до профгрупи другого терміналу.

На звернення суду першої інстанції до незалежної профспілкової організації працівників порту ,щодо надання рішення про згоду чи відмову у звільненні позивача , незалежна профспілка працівників Іллічівського МТП надала рішення про незгоду на звільнення позивача , що підтверджується протоколом №30 засідання президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 23.12.2015 р. (т. 2 а.с.35-38).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі ,суд першої інстанції ,дослідивши зазначене рішення Президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» про відмову в надані згоди на розірвання трудового договору, помилково посилався на те,що таке рішення є необгрунтованим .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що профспілковою організацією в рішенні про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи обгрунтовано ,достатньо з посиланням на норми матеріального права надане обгрунтування.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України висловленому у постанові № 6-703цс15 від 01.07.2015 року ,що відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування зазначено , що суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

З матеріалів справи та пояснень представника порту вбачається ,що ОСОБА_2 була звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці .

Проте з матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається ,що фактично звільнення ОСОБА_2 відбулося у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників порту ,оскільки матеріали справи не місять докази реорганізації чи ліквідації ДП Іллічівського МТП .

З наявних чотирьох терміналів ДП ІМТП було ліквідовано лише третій термінал , що свідчить лише про зміну внутрішньої структури ДП ІМТП та не є підставою реорганцізації всього порту.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Матеріали справи не містять докази дотримання ДП ІМТП вимог ст. 42 КЗпП України .

Вищезазначене колегією суддів , було відображено в обгрунтуванні профспілкою у рішенні про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, що свідчить про те ,що рішення профспілкового органу є достатнім, аргументованим та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_2

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково посилався на те ,що рішення профспілкового органу є необгрунтованим.

З пояснень представника порту Подуфалової І.В. ,наданих нею в судовому засіданні колегії суддів , та матеріалів справи (т.1 а.с.101) вбачається , що портом при попередженні ОСОБА_2 про наступне вивільнення повідомлялося про вакантне робоче місце прибиральника службових приміщень з місячною тарифною ставкою 1278 грн. , проте матеріали справи не містять ,а на запропонування колегії суддів ,відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України ,надати докази відсутності вакантних місць на ДП ІМТП на час звільнення ОСОБА_2 не було надано .

Колегія суддів не приймає до уваги наданий представником відповідача Подуфаловою І.В. штатний розпис ДП Іллічівського МТП ,оскільки такий штатний розпис впроваджено з 30.06.2015 року , після звільнення позивача.

За таких умов ,з врахуванням вищенаведеного звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням трудового законодавства та позивач була звільнена без попередньої згоди виборного органу Незалежної профспілки, членом якої вона є,а тому порушені права ОСОБА_2 підлягають захисту шляхом поновлення ОСОБА_2 на посаді тальмана ДП ІМТП .

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України , при винесенні рішення про поновлення на роботі орган,який розглядає трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Обчислення середньої заробітної плати ,у випадку вимушеного прогулу ,здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100 , виходячи з заробітної плати позивача за останні два місяця перед звільненням.

При обчисленні середнього заробітку за час вимущеного прогулу ,колегія суддів бере до уваги заробітну плату позивача ,яку вона отримала за повні два місяця перед звільненням , а саме грудень 2014 року та січень 2015 року.

Відповідно до довідки ДП ІМТП середня заробітна плата ОСОБА_2 у грудні 2014 року становила 8123,49 грн.

Відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» виплачені ОСОБА_2 у грудні 2014 року святкова премія у розмірі 3081 грн. та 30 грн. матеріальної допомоги на лікування не підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку за час вимущеного прогулу.

Відповідно до довідки ДП ІМТП № 961 від 15.08.2016 року середня заробітна плата ОСОБА_2 в січні 2015 року становила у розмірі 3194,62 грн.

Таким чином , середня заробітна плата ОСОБА_2 за повні два місяця перед її звільненням становить у розмірі 4103,55 грн., або середньоденна -195 грн.41 коп.

(8123,49-3081-30= 5012,49 грн.

5012,49+3194,62 =8207,11 грн.

8207,11 : 2 = 4103,55грн.

4103,55 : 21 р.д. = 195,41 грн. )

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,ОСОБА_2 просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з часу її переміщення на посаду тальмана третього терміналу ДП ІМТП з 04.02.2015 року по час постановлення рішення суду.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається ,що з часу переміщення ОСОБА_2 з посади тальмана другого терміналу на посаду тальмана третього терміналу ,ОСОБА_2 виходила на роботу на робоче місце тальмана другого терміналу ,проте заробітну плату з 04.02.2015 року їй не виплачували, проте позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з часу її переміщення з посади тальмана другого терміналу ДП ІМТП та до її звільнення ОСОБА_2 не заявляла.

Таким чином з врахуванням того ,що ОСОБА_2 була переміщена з посади тальмана другого терміналу на посаду тальмана третього терміналу у відповідності до норм трудового законодавства ,проте незаконно звільнена з роботи 05.05.2015 року середній заробіток за час вимущеного прогулу підлягає стягненню за період з 05.05.2015 року по 22.09.2016 року включно .

Отже з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу, за період з 05.05.2015 року по 22.09.2016 року включно , підлягає стягненню 68198 грн.09 коп.

(195,41 грн. х 349 роб. днів = 68198,09 грн.)

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання наказу від 29.04.2015 року за № 246/О - 12 про припинення трудового договору та звільнення незаконним , поновленні ОСОБА_2 на роботі ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Колегія суддів звертає увагу на те,що ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час роботи в ДП ІМТП на посаді тальмана третього терміналу .

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь держави підлягає стягненню судовий збір ,від сплати якого звільнена позивач при зверненні до суду з позовом у розмірі 229 грн.40 коп. та при принесенні апеляційної скарги у розмірі 252,34 грн. .

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про визнання наказів про звільнення незаконними та їх скасування,поновлення на роботі ,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати наказ ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 246/0-12 від 05.05.2015 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України незаконним .

Поновити ОСОБА_2 на посаді тальмана ДП «Іллічівський морський торговельний порт» з 05.05.2015 року.

Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 68198 (шістдесят вісім тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 09 коп. з подальшим утриманням податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговільний порт» на користь держави судовий збір у розмірі 481 грн. 74 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

М.В.Процик