Справа № 296/3970/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"13" липня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року, яка станом на 24.03.2015 року становила 2340746,20 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 39, яка знаходиться в м. Житомирі по пров. 1-му Київському, 25 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.08.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження»; відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позов обґрунтовано тим, що 28.08.2007 року АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 45000,00 доларів США, а відповідач зобовязалась повернути кредит і сплатити проценти за його користування в сумі, строки та на умовах , передбачених кредитним договором. Однак відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання в результаті чого станом на 24.03.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом 43050,00 долари США, по відсотках 36758,01 доларів США, пеня 20705,64 долари США.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в своє чергу є правонаступником АКБ «ТАС Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ « ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_2.

Позивач також зазначив, що з метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № 0501/0807/71-204-Z-1 від 28.08.2007 року, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку наступне майно: квартиру № 39, яка знаходиться у м. Житомирі по пров. 1-му Київському, 25, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.08.2007 року.

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобовязання, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В додаткових поясненнях від 17.03.2016 року (том 1, а.с. 240-242) позивач вказав, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2012 року зобовязано ОСОБА_2 повернути заборгованість за кредитним договором № 0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року в розмірі 50981,61 доларів США, однак, на виконання рішення суду, відповідачем жодних платежів не здійснено не було, заборгованість продовжує зростати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засідання позов визнали частково, визнали заборгованість по тілу кредиту, однак заперечили щодо нарахування відсотків за користування кредитом, також просили зменшити розмір неустойки на 90%, проте просили відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0501/0807/71-204, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 45000,00 доларів США на строк з 28.08.2007 року по 27.08.2032 року з відсоткової ставкою за користування кредитом 13,0% річних (а.с. 64-70).

Того ж дня, 28.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №0501/0807/71-204-Z-1, за умовами якого в забезпечення виконання основного зобовязання ОСОБА_2 (іпотекодавець) передала в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» (іпотекодержателю) належне їй на праві власності майно: квартиру №39 в будинку №25 по провулку 1-му Київському у м.Житомирі (а.с. 82-84).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 (а.с. 18-28). Відповідно до вказаного договору ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року.

Згідно договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги за іпотечним договором №0501/0807/71-204-Z-1 (а.с. 183-186).

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, зокрема, про відступлення права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року та договір про передачу прав за іпотечним договором №0501/0807/71-204-Z-1 (а.с. 187-198, 199-202).

Відповідно до вказаних договорів ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року та іпотечним договором №0501/0807/71-204-Z-1 від 28.08.2007 року, що визнається також відповідачем.

З наявних в матеріалах справи розрахунку заборогованості, вбачається що позивач припинила виплату кредитних коштів з 01.11.2012 року (том 2, а.с. 2-3), у звязку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 24.03.2015 року склала 2340746,20 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 1002541,68 грн.; заборгованість по відсотках 856014,80 грн.; пеня 482189,71 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п.п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність у договорі іпотеки можливості позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

В правових висновках зроблених Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 року при розгляді судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України справи №6-1080цс15, вказано, що згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.

За таких обставин, посилання відповідача на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2012 року, за яким зобовязано ОСОБА_2 повернути заборгованість за кредитним договором № 0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року в розмірі 50981,61 доларів США, з яких 43050 доларів США - сума не сплаченого кредиту; 5036,70 доларів США несплачені відсотки за користування кредитом та 2894,91доларів США - пеня, як на підставу для відмови в позові, не можна вважати обґрунтованим.

Слід зазначити, що після стягнення з відповідача вказаних сум, рішення суду залишилося не виконаним, про що вказує сама відповідач. Сума боргу, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на іпотеку, визначена в гривні в еквіваленті до долара США, згідно курсу НБУ на дату розрахунку, а саме 24.03.2016р. та складається з 43050 доларів США - суми не сплаченого кредиту; 36758,01 доларів США - несплачених відсотків за весь час користування кредитом та 20705,64 доларів США - пені за останній рік. Наявність судового рішення не припиняє зобов'язання. Необхідно вказати, що ризики знецінення національної валюти боржник не може покладати на кредитора, у разі наявності визначеного валютного боргу в гривні та тривалою несплатою таких коштів боржником.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 24.03.2015 року заборгованість склала 2340746,20грн., а також право позивача відповідно до кредитного договору та договору іпотеки вимагати погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог кредитора за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, зі встановленням початкової ціни майна виходячи з його вартості в розмірі 513989грн., яка визначена згідно висновку від 17.02.2016р., з якою погодилась відповідач.

Заперечення відповідача щодо невірного нарахування суми відсотків, суд не бере до уваги, оскільки не було надано ґрунтовного контррозрахунку, крім того суд вважає розрахунок позивача обґрунтованим.

Щодо застосування строку позовної давності, то згідно п. 10.11 Кредитного договору сторони домовилися, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають із кредитного договору, встановлюється тривалістю десять років.

Позивачем до суду було подано клопотання про зменшення розміру неустойки на 90%. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що позивач має незадовільний матеріальний стан, хоча вона і працевлаштована, однак її заробітна плата складає 4000, 00 грн. та на її утриманні перебуває матір-пенсіонерка.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, частиною 3 статі 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги те, що відповідач робила проплати за наданим кредитом, має на утриманні матір-пенсіонерку, враховуючи відсутність прямих збитків у позивача через порушення відповідачем своїх зобов'язань, зважаючи, що сума пені становить 482189,71грн., а вартість квартири оцінена в розмірі 513989грн., суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦПК України та зменшити пеню до 50000 грн.

При таких обставинах позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов заявлено обґрунтовано, при цьому сума пені та штрафу зменшена судом самостійно, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі, яка була сплачена при зверненні з позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57 61, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

З метою задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0501/0807/71-204 від 28.08.2007 року в сумі 1908556,48грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1002541,68грн., по відсотках 856014,80грн., пеня 50000грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: - квартиру № 39, яка знаходиться в м. Житомирі по провулку 1-му Київському, 25, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28.08.2007 року за реєстраційним номером 1030,

шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 513989грн..

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 39, яка знаходиться в м. Житомирі по пров. 1-му Київському, 25 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 3 654 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович