Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про зняття обмеження у праві на виїзд за межі України, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною заявою про зняття обмежень у праві виїзду за межі України, в якій просив скасувати заборону у праві виїзду за межі України громадянина України, накладену ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2012 року у справі № 22ц-5734/12.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, та просить направити заяву для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про зняття обмеження у праві на виїзд за межі України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що заявник двічі звертався до суду з аналогічними заявами, і ухвалами суду йому було відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з неможливістю розгляду справи в порядку цивільного судочинства, а тому повторне звернення до суду з таким самим позовом, відповідно до ч. 7 ст. 122 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону ухвали судів не відповідають.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про зняття обмеження у праві виїзду за межі України, вказавши заінтересованою особою - головного державного виконавця ВДВС Лутугинського районного управління юстиції Луганського обласного управління юстиції Нікітіну М.О.

Відповідно до ч. 7 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що заявник раніше двічі звертався до Білокуракинського районного суду з аналогічними заявами, проте ухвалами цього суду від 03 березня 2015 року та від 19 березня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з неможливістю розгляду справи в порядку цивільного судочинства, вказані ухвали набрали законної сили.

Однак в матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії ухвал Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 березня 2015 року та від 19 березня 2015 року, отже встановити чи звертався заявник саме з такими заявами, які є аналогічними поданій, не є можливим. Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії ухвал Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 березня 2015 року та від 19 березня 2015 року не містять інформації про особу, яка звернулася до суду із заявою про зняття обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, місцевий суд не перевірив належним чином, які саме вимоги були предметом заяв ОСОБА_3 Не виправив вказаних помилок і суд апеляційної інстанції.

Так, звертаючись в апеляційній скарзі заявник зазначив, що в цій справі звертався до суду з позовною заявою до Головного державного виконавця ВДВС Лутугинського РУЮ Луганського ОУЮ Нікітіна М.О., ОСОБА_6 про захист права на свободу пересування, зняття обмеження у праві виїзду за межі України, а не з заявою про зняття обмеження у праві на виїзд за межі України.

Разом з тим, зазначив, що в попередні рази звертався до місцевого суду із скаргою на дії державного виконавця, а також із заявою про скасування заходів забезпечення у виді обмеження у виїзді за кордон, проте із позовною заявою звернувся вперше, крім того, заінтересованою особою в попередній справі визначив - державну виконавчу службу.

В матеріалах справи наявні супровідні листи місцевого суду (а.с. 60) та апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2015 року (а.с. 73), з яких вбачається, що процесуальні документи у цій справі надсилались також ОСОБА_6

Отже, суди належним чином не перевірили тотожності позовних вимог (або вимог заяви), з якими ОСОБА_3 звернувся у цій справі та у попередніх заявах; не врахували, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не може бути перешкодою для звернення до суду і підставою для відмови у відкритті провадження у справі

Крім того, позивач не позбавлений права звернутися до суду із аналогічними позовними вимогами, якщо у нього виникають інші підстави для зняття обмеження у праві на виїзд за межі України.

Таким чином, висновок судів обох інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі є передчасним.

Ураховуючи викладене та положення ст. 342 ЦПК України, оскаржувані ухвали не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 02 лютого 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Фаловська

Судді: О.В. Закропивний

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кадєтова

С.О. Карпенко