АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про припинення правовідносин,

в с т а н о в и л а

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства " Універсал Банк" ( далі- Банк ) про припинення правовідносин.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 квітня 2008 року між ним та Банком було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів, відповідно до якого позичальник отримав кредит на суму 170 000, дол. США на строк до 01.04.2028 із сплатою 11, 5 % річних за користування кредитом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2010 року позов задоволено та стягнуто з нього на користь Банку заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних коштів у розмірі 180 232, 57 дол. США, що набрало законної сили 22.03.2010.

Посилаючись на те, що у зв'язку з достроковим стягнення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних коштів від 18 квітня 2008 року строк дії його закінчився, позивач вважав, що відповідач не може стягувати з нього заборгованість по відсоткам у період з 2009 року по 2014 рік у справі № 369/752/15-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області, тому просив припинити правовідносини за Генеральним договором про надання кредитних коштів з 22.03.2010.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ" Універсал Банк" про припинення правовідносин відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав , викладених у ній , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В силу статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014), що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Данилишиним П.П. від 22.06.2015 ВП № 47922734 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 369/ 752/15-ц , який виданий Києво-Святошинським районним судом 29.05.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ " Універсал Банк" боргу у сумі 2 045 313, 13 грн. ( а.с. 4).

Установивши, що судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконав, а тому відсутні підстави до припинення правовідносин сторін, що випливають із кредитного договору .

Отже, відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що з ухваленням судового рішення , яким стягнуто з позивача на користь ПАТ"Універсал Банк" заборгованість за договором кредиту припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі і в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що після набрання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, строк кредитного договору закінчується , а тому з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки є необґрунтованими , оскільки правовідносини за кредитним договором припиняються повним виконання зобов'язання за договором.

За положеннями статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про припинення правовідносин не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права боржника передбачених статтею 599 ЦК України на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Таким чином, права боржника у випадку доведеності його вимог підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання правовідносин такими, що припинені, а не шляхом припинення правовідносин за договором.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: