У х в а л а

20 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту прийняття спадщини, зміну черговості одержання права на спадкування за законом, визнання права власності на майно в порядку спадкування, усунення від спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи : ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із зазначеною заявою, яка не відповідає вимогам ст. ст. 357, 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що для прикладу наявності підстави подання заяви, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ОСОБА_1 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» №6 .

Однак, зазначені постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» №6 не можуть бути взяті до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України, висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки така постанова Пленуму не є постановою Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України заявниці слід надати копії постанов Верховного Суду України, якщо заява подається з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 359 ЦПК України у разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог ст. ст. 357 та 358 цього Кодексу, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог ст. ст. 357 та 358 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.

Керуючись ст. ст. 357-359 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень залишити без руху та надати заявниці строк до 10 жовтня 2016 року для усунення зазначених недоліків заяви.

Роз'яснити, що у разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали заява буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України А.Г. Ярема