Справа № 541/980/16-ц
Провадження №2/541/564/2016
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 вересня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:головуючої судді Куцин В. М.

при секретарі Кійченко Т. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, Миргородської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

встановив:

20.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом про визнання за ним права на спадкування після смерті діда ОСОБА_6 права на земельну частку пай. В ході судового розгляду доповнив позовні вимоги, вимогою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В ході судового розгляду до участі у справі на підставі ухвали суду від 04.05.2016 року в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.37-38).

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримуючи позовні вимоги вказував, що батько його матері його дід ОСОБА_6 , з 2000 року проживав однією сім`єю з ним, його батьком та його матір`ю ОСОБА_7 , в квартирі АДРЕСА_1 .

Після смерті матері в 2003 році дід залишився проживати разом з ним та батьком на вулиці Багачанська, так як він на той час розірвав шлюб і проживав в квартирі разом з батьком та дідом, він та батько працювали, дідусь отримував пенсію, мали спільний бюджет. На той час він проходив службу у військовій частині, був зареєстрований в гуртожитку на АДРЕСА_2 , однак ніколи не мав ні кімнати ні ліжкомісця в гуртожитку. ОСОБА_8 на прохання діда він відвозив його в гості до другої дочки, та своєї тітки ОСОБА_9 на АДРЕСА_3 . Після Нового 2006 року дід виявив бажання погостювати у своєї дочки і він відвіз його на вулицю Хуторянську до ОСОБА_9 . Через декілька днів дід помер. Той факт, що дід проживав разом з ним на час смерті однією сім`єю не заперечують треті особи дочки ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Третя особа ОСОБА_2 , син діда ОСОБА_6 із своїм батьком не проживав і майже не підтримував родинних відносин. За життя дід залишив заповіт на ім`я матері. Тривалий час він не звертався до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, після звернення нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, хоча в нього є оригінал сертифікату про право на земельну частку пай ОСОБА_6 . В зв`язку з цим він звернувся до суду та просив встановити факт проживання його із спадкодавцем ОСОБА_6 на час смерті останнього однією сім`єю та визнати за ним право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 права на земельну частку пай площею 4,62 умовних кадастрових гектарів, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну часку(пай) серії ПЛ №0111271.

Представник Зуєвецької сільської ради Миргородського району в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, оскільки насправді ОСОБА_6 був жителем села Зуївці. Однак з 2000 року ОСОБА_6 виїхав з села в місто Миргород до дітей, хоча зареєстрованим залишався в селі Зуївці. В селі залишився його житловий будинок та приватизована присадибна ділянка.

Представник Миргородської міської ради, залучений позивачем в якості відповідача при подачі уточненої позовної заяви (а.с.87-89), вважав що позов підлягає до задоволення, оскільки спадщина не може бути визнана відумерлою так як є спадкоємці.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в направленій на адресу суду заяві просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову (а.с.51-52,94).

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході судового розгляду вважали, що позов підлягає до задоволення, оскільки їх дід ОСОБА_6 , з 2000 року і до моменту смерті проживав разом позивачем та його сім`єю на АДРЕСА_4 . Спочатку разом з позивачем, його батьком та матір`ю, а після смерті останньої з позивачем та його батьком. Дід ніколи не проживав однією сім`єю з їхньою матір`ю в будинку на АДРЕСА_3 , хоча помер в будинку матері коли був у гостях. ОСОБА_5 стверджувала, що їй достовірно відомо, що дідусь жив на вулиці Багачанській разом з позивачем та його батьком, у дідуся була своя кімнати, де в шафі знаходилися його особисті речі. 21.09.2016 року треті особи в судове засідання не з`явилися, в раніше направлених заявах просили справу розглядати в їх відсутність (а.с.68-75,104,106).

Третя особа ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, оскільки стверджував, що його батько ОСОБА_6 на час смерті проживав разом з його сестрою, ОСОБА_9 , а не з позивачем. Спадкоємцем першої черги є він і тому саме йому повідомили про те, що батько мав право на земельну частку пай. Суд відмовив йому у поновленні строку на прийняття спадщини. Раніше він не подавав заяву про прийняття спадщини так як вважав, що все майно повинно належати сестрі, з якою проживав батько до смерті.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що їй достовірно відомо, що ОСОБА_6 проживав на вулиці Багачанська з 2001 року до 2006 року, вона часто особисто бачила, що ОСОБА_11 гуляв на вулиці. Вона також спілкувалася з матір`ю позивача і їй було відомо, що у батька є іще одна дочка, про те, що в ОСОБА_12 є син їй не було відомо. Після смерті матері позивача в квартирі проживали ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та позивач ОСОБА_1 . Їй відомо зі слів позивача чи його батька, що дідусь ОСОБА_6 помер коли був у гостях у своєї дочки.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що батько дружини ОСОБА_6 з 2000 року проживав, разом з ним, дружиною та сином в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 переїхав до них з села Зуївці після смерті своєї дружини та отриманої травми ноги, так як сам проживати не зміг. В 2003 році його дружина ОСОБА_7 померла, після цього вони залишилися проживати втрьох: він, дідусь та його син, позивач по справі. Вони жили дуже дружно, ОСОБА_6 мав свою кімнату, там були всі його речі, а він та син проживали в іншій кімнаті, бюджет у них був спільний. На прохання ОСОБА_6 його відвозили в гості до його дочки ОСОБА_9 . В 2006 році після Нового року ОСОБА_6 був декілька днів у гостях у своєї дочки ОСОБА_9 де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поховання здійснювали він та його син, та допомагала дочка померлого ОСОБА_9 .

Третя особа ОСОБА_4 , допитана судом в якості свідка, суду повідомила, що позивач є її двоюрідним братом. Їй достовірно відомо, що дідусь ОСОБА_6 проживав на момент смерті однією сім`єю з позивачем, оскільки на той час він розірвав шлюб з своєю дружиною, а кімнати в гуртожитку військової частини не мав. Після смерті дочки дідуся, її тітки та матері позивача, дідусь залишився проживати на вулиці Багачанській. Їй достовірно відомо, що дідусь ОСОБА_6 ніколи не проживав разом з її матір`ю ОСОБА_9 , на АДРЕСА_3 , оскільки вона проживає в цьому будинку, і всі побутові обов`язки по господарству виконувала лише вона. Перед різдвяними святами 2006 року дідуся привезли погостювати до її матері ОСОБА_9 на АДРЕСА_5 де він і помер. Їй було відомо про заповіт дідуся на ім`я матері позивача, це була його воля, однак тітка померла ще за життя свого батька.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , пояснили, що вони проживають поряд з будинком ОСОБА_9 тому їм достовірно відомо, що ОСОБА_6 не проживав у своєї дочки ОСОБА_9 , хоча позивач привозив дідуся в гості до його дочки. Коли ОСОБА_6 був в гостях він помер.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що ОСОБА_6 , батько її чоловіка третьої особи ОСОБА_2 , після смерті своєї дружини жив деякий час в селі Зуївці, потім за життя дочки в її сім`ї на вулиці Багачанській, а після смерті дочки Євдокії у своєї дочки ОСОБА_17 де і помер.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.18).

Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку(пай) ОСОБА_6 мав право на земельну частку пай розміром 4,62 умовних кадастрових гектарів, як член КСП «Росія», що знаходилося в селі Зуївці Миргородського району Полтавської області на підставі рішення Миргородської райдержадміністрації від 25.10.1996 року №342 (а.с.11-12).

Згідно довідки виконавчого комітету Зуєвецької сільської ради № 02-37/155 від 27.04.2016 року ОСОБА_6 був зареєстрований на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_6 один. Однак з 2000 року проживав у своїх дітей (а.с.30).

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_10 беззаперечно стверджували, що ОСОБА_6 на момент смерті проживав разом з позивачем своїм внуком ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Вищезазначені свідчення свідків об`єктивно підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_2 з 14.08.1993 року по 11.07.2008 року, однак фактично за цією адресою не проживав (а.с.77).

Відповідно до довідки голови будинкового комітету будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_6 з 2000 року до 04.01.2006 року проживав разом з дочкою ОСОБА_7 до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , її чоловіком ОСОБА_13 та їх сином позивачем ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про розірвання та реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 не перебував у шлюбі з часу розірвання шлюбу 22.08.2003 року до реєстрації шлюбу 08.08.2006 року(а.с.79,80).

Відповідно до довідки голови вуличного комітету по вулиці Хуторянська міста Миргород ОСОБА_6 в період з 2003 року до січня 2006 року не проживав за адресою АДРЕСА_5 , а проживав в квартирі своєї дочки, яка померла в 2003 році на вулиці Багачанська міста Миргорода (а.с.81).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 22.03.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Зуєвецької сільської ради Миргородського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 на день смерті не проживав разом з своєю дочкою ОСОБА_9 (а.с.7-9).

Дочка спадкодавця ОСОБА_6 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14-16,34,35).

Третя особа ОСОБА_2 суду пояснив, що його батько ОСОБА_6 з ним не проживав на момент смерті.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася, що свідчить про те, що будь-хто із спадкоємців, в тому числі і позивач, заяви про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини не подавали (а.с.31,32).

При зверненні до нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з пропуском установлено законом строку (а.10).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 спільно проживав однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_7 на день смерті останнього, на час відкриття спадщини, тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Суд критично відноситься до свідчень третьої особи ОСОБА_2 та свідка його дружини ОСОБА_16 щодо проживання спадкодавця на час смерті з його дочкою ОСОБА_9 , оскільки зазначене беззаперечно спростовується обставинами встановленими судом, які підтверджуються вищенаведеними доказами.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 суду повідомив, що оригінал Сертифікату на право на земельну частку(пай) ОСОБА_6 розміром 4,62 умовних кадастрових гектарів, як члена КСП «Росія», що знаходилося в селі Зуївці Миргородського району Полтавської області знаходиться у нього.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», основним документом що посвідчує таке право на земельну частку(пай) є Сертифікат на право на земельну частку(пай).

Оскільки позивачем не надано будь-яких об`єктивних доказів, що підтверджують факт порушення його права на прийняття спадщини в порядку ст.1268,1270 ЦК України, в тому числі визначених п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тому в задоволенні позовних вимог про визнання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 права на земельну частку (пай) необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 256, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець міста Миргород Полтавської області, спільно проживав однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_7 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суду.

Суддя: В. М. Куцин