АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4230/16 Справа № 205/8904/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 квітня 2013 року на умовах строкового договору він був прийнятий на посаду інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу на період декретної відпустки (вагітність та пологи) та після декретної (відпустка по догляду за дитиною) відпусток ОСОБА_3 яка займає дану посаду на постійній основі.

Відпустка по догляду за дитиною до трьох років надана ОСОБА_3 з 05 липня 2013 року до 10 травня 2016 року, тобто строк трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем закінчується 10 травня 2016 року.

02 березня 2015 року відповідач ознайомив позивача з розпорядженням №341/Д, яким повідомив останнього, що згідно із наказом №154 від 17.02.2015 року, посаду інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу буде скорочено у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати наказ №154 від 17.02.2015р., розпорядження №341/Д від 02.03.2015р., розпорядження №859/Д від 15.05.2015р. та поновити його на посаді інженера-конструктора ІІ категорії технологічного бюро проектно-конструкторського відділу в ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод»; стягнути із ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 189грн. за кожен місяць вимушеного прогулу; стягнути із ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» на його користь моральну шкоду в сумі 27 560грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в лютому 2015 року у ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» дійсно мало місце скорочення штату та зміни в організації виробництва і праці, які стали підставою для вивільнення працівників та у тому числі ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України, і при вивільненні позивача адміністрацією підприємства було додержано встановлені ст.ст. 42, 43, 44, 47, 49-2 КЗпП України вимоги, у звязку із чим підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі судом не вбачається

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно розпорядження №533/Д від 01.04.2013р. був прийнятий на роботу в ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» (назва підприємства змінена колишня назва ПАТ «ЄВРАЗ-Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського») на посаду інженера-конструктора ІІ категорії бюро технологічного проектно-конструкторського відділу по строковому трудовому договору на період перебування ОСОБА_3 у декретній відпустці.

Згідно розпорядження №859/Д від 15.05.2015р. ОСОБА_2 був звільнений з роботи з 15.05.2015р. у зв'язку з скороченням штату по п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до штатного розпису проектно-конструкторського відділу ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод», у штаті відділу з 01.01.2015р. було 2 посади інженера-конструктора ІІ категорії, з яких одну посаду за строковим трудовим договором займав позивач по справі ОСОБА_2, а іншу посаду інженера-конструктора ІІ категорії займав ОСОБА_4

Відповідно до внесених змін до штатного розпису проектно-конструкторського відділу ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод», у штаті відділу з 18.05.2015р. було скорочено 1 посаду інженера-конструктора ІІ категорії.

Разом з тим в ході розгляду справи встановлено, що позивач був прийнятий на роботу в ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» на посаду інженера-конструктора ІІ категорії бюро технологічного проектно-конструкторського відділу по строковому трудовому договору на період перебування ОСОБА_3 у декретній відпустці, яка до виходу у декретну відпустку працювала на вказаній посаді по безстроковому трудовому договору.

Згідно розпорядження №913/Д від 11.05.2016р. інженеру-конструктору ІІ категорії ОСОБА_3 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3х років 6ти місяців з 11.05.2016р. по 10.11.2016р.

Згідно ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Враховуючи, що позивач працював на підприємстві по строковому трудовому договору на період перебування іншого працівника у відпустці по догляду за дитиною, а тому колегія суддів вважає, що відповідач звільнивши позивача з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України порушив вимоги чинного законодавства, оскільки фактично скоротив посаду інженера-конструктора ІІ категорії, яку по безтроковому трудовому договору займає ОСОБА_3, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, і за якою зберігаються передбачені ст. 184 КЗпП України гарантії заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Колегія суддів вважає, оскільки відповідачем не були дотримані вищевказані норми трудового законодавства, був порушений порядок звільнення позивача, а тому відповідно до ст. 235 КЗпП України, розпорядження №859/Д від 15.05.2015р. про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 15.05.2015р. у зв'язку з скороченням штату по п.1 ст. 40 КЗпП України слід визнати незаконним, та скасувати його, поновивши позивача на посаді за строковим трудовим договором на період перебування ОСОБА_3 у відпустці по догляду за дитиною, оскільки відпустка ОСОБА_3 згідно розпорядження від 11.05.2016р. була продовжена до 10.11.2016р.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середній заробіток ОСОБА_2, розрахований відповідно до вказаної норми права, складає: березень 2015р. зарплата 2 601,22грн. 14 робочих днів; квітень 2015р. зарплата 4 095,12грн. 21 робочий день, загальна кількість робочих днів 35, зарплата за 2 місяці 6 696,34грн., таким чином одноденна зарплата становить 191,32грн. Час вимушеного прогулу з 16.05.2015р. по 26.07.2016р. складає 296 робочих днів, а тому стягненню підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 56 631,90грн. (вказана сума визначена без утримання податку й інших обов'язкових платежів).

При вирішенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами, роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року (справа №6-23цс12) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, незаконним звільненням з роботи позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок незаконного звільнення позивач переживав моральні страждання, був позбавлений одного з джерел заробітку, що призвело до порушення звичайного ритму життя та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, вважає за можливе стягнути з ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000грн., тим самим задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 частково.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права, його висновки суду не відповідають матеріалам справи, що є підставою для скасування рішення суду в порядку ст. 309 ЦПК України, та ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Що ж стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовоної давності на звернення до суду, то вказані доводи необґрунтовані, оскільки первісно позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі у червні 2015р., і вказану позовну заяву йому було повернуто ухвалою від 16.11.2015р., після чого він зразу знову звернувся з позовом до суду, тобто в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 756грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2016р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним розпорядження №859/Д від 15.05.2015р. про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 15.05.2015р. у зв'язку з скороченням штату по п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на роботі в ПрАТ «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» на посаді інженера-конструктора ІІ категорії бюро технологічного проектно-конструкторського відділу з 18 травня 2015 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» () на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 631,90грн. та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В порядку ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ-Дніпровський металургійний завод» в дохід держави судовий збір в сумі 2 756грн.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: