АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5114/15-ц Номер провадження 22-ц/786/974/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2016 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача.

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2016 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер не встановлено, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2010 року по 01.07.2012 року в сумі 954,17 гривень, індекс інфляції 566,77 гривень, 3% річних 109,32 гривень, 81,20 гривень судового збору, а всього 1711,46 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер не встановлено, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2010 року по 01.07.2012 року в сумі 954,17 гривень, індекс інфляції 566,77 гривень, 3% річних 109,32 гривень, 81,20 гривень судового збору, а всього 1711,46 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер не встановлено, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2010 року по 01.07.2012 року в сумі 954,17 гривень, індекс інфляції 566,77 гривень, 3% річних 109,32 гривень, 81,20 гривень судового збору, а всього 1711,46 гривень.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм матеріального права відповідач ОСОБА_2 прохає скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ст. 264 ЦК України не передбачено переривання строку позовної давності в разі предявлення до суду заяви про видачу судового наказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, ухвалено вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ квартири. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та визначення розміру частки у праві спільної часткової власності (а.с.86-88).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2) Т.О. згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 13.03.2007 року є власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках по 1/3 частині.

За вказаною адресою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавалися послуги з централізованого теплопостачання, за які оплата відповідачами не проводилася, тому за ними утворилась заборгованість, яка за період з 01.12.2010 року по 01.07.2012 р. згідно наданого позивачем розрахунку складає 2862,50 грн. (а.с.6, 42).

З урахуванням встановлених обставин та на підставі ст. 64, 67, 68, 162, п.3 ст. 156 ЖК України, ст.ст. 322, 369 ЦК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості відповідно до їх часток, по 954,17 грн. з кожного.

Також з урахуванням п. 10 ч. 3 ст. 20, ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦКУ, п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, на підставі ст. 526, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням та на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, на підставі чого суд обґрунтовано стягнув з відповідачів згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції в сумі 1700,31 гривень та 3% річних в сумі 327,97 грн., відповідно до їх часток у квартирі (а.с. 7-10, 43-46).

Також місцевим судом надано вірну правову оцінку поданій відповідачем ОСОБА_2 заяві про застосування строку позовної давності (а.с. 47), виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності (правова позиція, викладена у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15).

Судом вірно встановлено, що 29.08.2012 року Київським районним судом м. Полтави винесено судовий наказ про стягнення заборгованості за період з 01.10.2010 року по 01.07.2012 року в сумі 2976,15 гривень та 107,30 гривень судового збору з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, який в подальшому ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 20.05.2015 року був скасований (а.с. 5).

Суд першої інстанції вірно визначився з перебігом строку позовної давності, який був перерваний та розпочався знову після скасування судового наказу (20.05.2015 р.), та дійшов вірного висновку про те, що саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за період до переривання строку позовної давності.

Оскільки з даним позовом до суду позивач звернувся 28.08.2015 року, строк позовної давності позивачем не пропущений.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції ст. 264 ЦК України не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1