Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідача та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду від 30 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним заяви про відмову від спадщини та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

30 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в Рівненський районний суд з позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого вказував, що 26.02.2004 року помер його батько, після смерті якого він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншими спадкоємцями є відповідачка - ОСОБА_4 (дружина спадкодавця) та ОСОБА_5 сестра позивача (дочка спадкодавця та відповідачки).

Зазначав, що 27.08.2004 року він та його сестра подали до Рівненської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1415/2016 Головуючий у 1 інстанції : Красовський О.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

Вважає, що така заява не повинна була бути прийнята нотаріусом до уваги, оскільки вона є недійсною, через те, що подана після спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини. Зважаючи на наявність цієї заяви нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку на імя відповідачки. Вважає свої права порушеними.

Із цих підстав просив : встановити факт, що він на час відкриття спадщини після смерті батька постійно з ним проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсною заяву від 27.08.2004 року про відмову від прийняття спадщини після смерті батька; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані на імя відповідачки щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6; судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Рішенням Рівненського районного суду від 30 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом за клопотанням позивача була витребувана спадкова справа № 666, в якій міститься заява відповідачки ОСОБА_4, де зазначено, що спадкоємців за законом у померлого є діти : ОСОБА_3 та ОСОБА_5, котрі постійно мешкають в спадковому будинку. Також в спадковій справі наявні свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2005 року та від 29.09.2004 року, в яких зазначено, що спадкоємицею майна ОСОБА_6, померлого 26.02.2004 року є його дружина, в тому числі на 2/3 частини спадкового майна, через відмову на її користь дітей померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Оскільки сам факт постійного проживання зі спадкодавцем не заперечувався іншими спадкоємцями, які постійно мешкали разом з ним в спадковому будинку, тому ОСОБА_3 не потрібно було подавати заяву про прийняття спадщини.

Крім того, судом не взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили факт постійного проживання позивача із спадкодавцем.

Суд надав перевагу поясненням свідків з боку відповідачки, не зважаючи на протиріччя у їх відповідях.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, яку просили задовольнити.

Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повністю відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із того, що останній не довів належними доказами факт свого постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_6, а тому не є таким, що прийняв спадщину після смерті останнього.

Залишаючи без задоволення решту позовних вимог, суд першої інстанції вказав про те, що ці вимоги є похідними від вищевказаної вимоги.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

В матеріалах спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_6, міститься заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, в якій остання чітко вказувала, що на день смерті спадкодавця позивач постійно мешкав у спадковому будинку (а.с.97).

Даний доказ, на переконання колегії суддів, має переважне значення над іншими доказами, якими сторона відповідача заперечує факт постійного проживання позивача у житловому будинку на день смерті спадкодавця.

Крім того, дана заява узгоджується і з іншими матеріалами спадкової справи, з яких вбачається, що на час оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, між сторонами у даній справі взагалі був відсутній спір з приводу того, хто постійно проживав у спадковому будинку, оскільки ОСОБА_3 була подана заява про відмову від спадщини на користь своєї матері.

В звязку із чим, оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_6, на день смерті останнього.

В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Хоча суд першої інстанції і не навів належним чином у своєму рішенні мотиви щодо відмови у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3, але його висновок про безпідставність цих вимог є вірним, з огляду на наступне.

Доводи сторони позивача про те, що на ОСОБА_3 не усвідомлював наслідки своєї відмови від спадщини на користь своєї матері, так як нотаріус не розяснив йому у встановленому порядку юридичні наслідки цієї своєї відмови, на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини.

Частиною 5 статті 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із вимогою про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, позивач взагалі не конкретизував, з яких саме підстав він просить визнати цю відмову недійсною, а лише посилається на неналежне виконання нотаріусом своїх обовязків при оформленні спадщини, що не є само по собі підставою для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, в контексті ч. 5 ст. 1274 ЦК України.

Посилання сторони позивача на те, що заява про відмову від спадщини була подана після закінчення строків на прийняття спадщини, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 помер 26 лютого 2004 року, тому строк відкриття спадщини в даному випадку, відповідно до положень ст. 253 ЦК України, підлягає обрахуванню з 27 лютого 2004 року, а його закінчення припадає на 27 серпня 2004 року, а не на 26 серпня 2004 року, як це хибно вважає сторона позивача.

Заява про відмову від спадщини ОСОБА_3 було подано 27 серпня 2004 року, тобто в останній день шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Крім того, на відміну від положень ст. 1273 ЦК України, стаття 1274 ЦК України не встановлює строк, протягом якого спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Інші вимоги, які стосуються визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, безпосереднього повязані із вимогою про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, а тому є похідними від вирішення цієї вимоги і додаткового обґрунтування залишення їх без задоволення не потребують.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 30 червня 2016 року в частині відмови в задоволені позову про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Встановити факт, що ОСОБА_3 постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_6 на день смерті останнього.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_9