Справа № 466/6891/16-ц
УХВАЛА

"17" серпня 2016 р. Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2,

встановив:

Державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон (за межі України) ОСОБА_2, з вилученням закордонного паспорту до виконання останньою своїх зобовязань по виконавчому листу, виданому Шевченківським районним судом м.Львова у справі №466/8720/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 173884,08 грн. Свою вимогу мотивує тим, що на виконанні у Залізничному ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівської області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 173884,08 грн. Боржнику в добровільному порядку рішення суду не виконує, майна, на яке би могло бути звернено стягнення не виявлено. Оскільки станом на день подачі подання заборгованість ОСОБА_2 не погашена, просила подання задовольнити.

Державний виконавець Білоган У.С. в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду подання, натомість подала заяву, в якій просить вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за її відсутності, що суд вважає за можливе.

Дослідивши подання і додатні до такого документи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 не надала суду на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, та що нею вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 належним чином викликалася до виконавчої служби і ухилялася від сплати боргу, хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Оскільки особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Таким чином, оскільки достатніх доказів ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням обовязків немає, подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.