28 листопада 2016 року м.Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики.
Строк виконання зобовязання за вищевказаним договором позики закінчився 10 липня 2011 року о 24 год. 00 хв., однак відповідач досі не повернув позивачу суму позики.
Однак, навіть попри наявність вищевказаного судового рішення, відповідач відмовляється повертати отриману позику, в звязку з чим позивач вирішила предявити позов про стягнення процентів за користування позикою та три проценти річних за порушення грошового зобовязання за договором позики за період з 26 травня 2012 року по 01 серпня 2015 рік, оскільки такі на підставі вищезазначеного судового рішення були стягнуті за період з 16 вересня 2009 року по 25 травня 2012 рік.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року вказану цивільну справу №297/1893/16-ц передано за підсудністю на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду.
У судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у звязку з чим, суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
За приписом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 3 ст.10 та ч.1ст.60 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Рішенням Берегівського районного суду від 05.12.2012 року по справі №701/2426/12 встановлено, що 15 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усній формі було укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 50000 доларів США, які останній зобовязався повернути до кінця 2010 року, що підтверджується розпискою відповідача. Однак, в обумовлений строк ОСОБА_2 позику не повернув. 04 липня 2011 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку, засвідчену його особистим підписом та вчасною печаткою фізичної особи-підприємця, згідно з якою він зобовязався повернути позивачці раніше отримані ним від неї грошові кошти в сумі 50000 доларів США до 10 липня 2011 року. Вищезазначені умови договору позики станом на 28.05.2012 року відповідачем не виконані.

У звязку з невиконанням своїх зобовязань та неповерненням суми позики у визначний договором строк, у травні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до Берегівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2012 року в цивільній справі №701/2426/2012, залишеним ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2013 року без змін, вказаний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 50000 доларів США, еквівалентній 399625,00 гривням, проценти за користування позикою - 95261,26 гривень, три проценти річних за порушення грошового зобовязання - 10510,68 гривень, витрати на правову допомогу - 1200 гривень та судовий збір - 3282 гривень.

Частиною 3 статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач відмовляється виконувати свої зобовязання та повертати позивачу отриману позику.

Позивач вважає, що за порушення зобовязання за вищевказаним договором позики відповідач зобовязаний сплатити проценти за користування позикою у період з 26.05.2012 року по 23.06.2016 року у розмірі 227465,57 гривень та три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання в період з 26.05.2012 року по 01.08.2015 рік у розмірі 48865,92 грн.

Згідно розяснень, що містяться в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 04.07.2011 року №13/210/10)

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11)

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2012 року в цивільній справі №701/2426/2012, залишеним ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2013 року без змін, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг станом на 28.05.2012 року, а не як зазначено позивачем з 25.05.2012 року.

Приймаючи до уваги, що відповідач станом на момент звернення позивач до суду не вчинив жодних дій спрямованих на виконання своїх зобовязань щодо повернення суми позики, суд вважає, що відповідач у відповідності до ст.1048 ЦК України має сплатити на користь позивача проценти за користування позикою у період з 29.05.2012 року по 23.06.2016 року.

Розмір відсотків має встановлюватись на рівні, передбаченому законом, тобто в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка є орієнтиром ціни на гроші.

Облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів (ч.1 ст.1 Закону України «Про Національний банк України»).

Розмір облікової ставки НБУ становив: з 29.05.2012 року по 09.06.2013 рік - 7.5 % річних, з 10.06.2013 року по 12.08.2013 рік - 7.0 % річних, з 13.08.2013 року по 14.04.2014 рік - 6.5 % річних, з 15.04.2014 року по 16.07.2014 рік - 9.5 % річних, з 17.07.2014 року по 12.11.2014 рік - 12.5 % річних, з 13.11.2014 року по 05.02.2015 рік - 14.0 % річних, з 06.02.2015 року по 03.03.2015 рік - 19.5 % річних, з 04.03.2015 року по 27.08.2015 рік - 30.0 % річних, з 28.08.2015 року по 24.09.2015 рік - 27.0 % річних, з 25.09.2015 року по 21.04.2016 рік - 22.0 % річних, з 22.04.2016 року по 26.05.2016 рік - 19.0 % річних, з 27.05.2016 року по 23.06.2016 рік - 18.0 % річних.

Тобто, проценти за користування позикою становлять:

- з 29.05.2012 року по 09.06.2013 рік - 376 днів (облікова ставка НБУ 7.5 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 7.5 % (облікова ставка НБУ): 365 днів х 376 днів = 30875,13грн.;

- з 10.06.2013 року по 12.08.2013 рік - 63 дні (облікова ставка НБУ 7.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 7.0 % (облікова ставка НБУ): 365 днів х 63 днів = 828,32 грн.

- з 13.08.2013 року по 14.04.2014 рік - 245 днів (облікова ставка НБУ 6.5 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 6.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 245 днів = 17434,20 грн.;

- з 15.04.2014 року по 16.07.2014 рік - 93 дні (облікова ставка НБУ 9.5 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 9.5 % (облікова ставка НБУ): 365 днів х 93 дні =9673,02 грн.;

- з 17.07.2014 року по 12.11.2014 рік - 119 днів (облікова ставка НБУ 12.5 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 12.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 119 днів = 16285,15 грн.;

- з 13.11.2014 року по 05.02.2015 рік - 85 днів (облікова ставка НБУ 14.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 14.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 85 днів =13 028,80 грн.;

- з 06.02.2015 року по 03.03.2015 рік - 26 днів (облікова ставка НБУ 19.5 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 19.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 26 днів =550,74 грн.;

- з 04.03.2015 року по 27.08.2015 рік - 176 днів (облікова ставка НБУ 30.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 30.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 176 днів =57807,20 грн.;

- з 28.08.2015 року по 24.09.2015 рік - 28 днів (облікова ставка НБУ 27.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 27.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 28 днів =8277,08 грн.;

- з 25.09.2015 року по 21.04.2016 рік - 210 днів (облікова ставка НБУ 22.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 22.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 210 днів =50580,60 грн.;

- з 22.04.2016 року по 26.05.2016 рік - 35 днів (облікова ставка НБУ 19.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 19.0 % (облікова ставка НБУ): 365 днів х 35 днів =280,70 грн.;

- з 27.05.2016 року по 23.06.2016 рік - 28 днів (облікова ставка НБУ 18.0 % річних): 399625 грн. (сума позики) х 18.0 % (облікова ставка НБУ): 365 днів х 28 днів =517,96 грн.;

Загальна сума процентів за користування позикою в період з 29.05.2012 року по 23.06.2016 року становлять 227138,90 грн.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором (правова позиції Верховного Суду України, викладена в постанові від 19.10.2016 року у справі №6-2129цс16).

Позивач просив стягнути суму трьох відсотків річних від простроченої суми позики за період з 26.05.2012 року (наступний за днем після закінчення строку повернення позики) по 01.08.2015 (день подання позову до суду) всього 1161 днів.

Разом з тим, сума трьох відсотків річних від простроченої суми позики 399625,0 грн. (еквівалент суми позики 50000 дол.США, визначений рішенням Берегівського районного суду від 12.12.2012 року) підлягає нарахуванню за період з 29.05.2012 року по 01.08.2016 року (враховуючи фактичні вимоги позивача) становить: 399625/100*3/365*1311 = 43060,96 грн.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в період з 29.05.2012 року по 23.06.2016 року у розмірі 227138,90 грн. та три відсотки річних від простроченої суми позики за період з 29.05.2012 року по 01.08.2016 року у розмірі 43060,96 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог, необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2702 грн.

Вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. до задоволення не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні належні документи про перерахування коштів або інші документи (зокрема виписка з книги обліку адвокатської діяльності, тощо), які б свідчили про те, що позивач сплатила кошти за одержану правову допомогу.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в період з 29.05.2012 року по 23.06.2016 року у розмірі 227138,90 грн. та три відсотки річних від простроченої суми позики за період з 29.05.2012 року по 01.08.2016 року у розмірі 43060,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2702 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3