Справа № 226/1362/16-ц
Справа № 226/1362/16-ц
Провадження № 2/226/599/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

16 грудня 2016 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі за текстом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 15.04.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № R7В, згідно якого відповідачу надані кредитні кошти в сумі 151830 грн 00 коп. строком до 15.04.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,49% на рік. 22.06.2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. Починаючи з 19.06.2014 року відповідач не виконує свої кредитні зобовязання відповідно до умов договору, у звязку з чим за станом на 13.07.2016 року заборгованість за за кредитом склала 128525 грн 13 коп., за поцентами 27337 грн 74 коп., всього 155862 грн 87 коп., 3% річних від простроченої суми 9673 грн 66 коп., інфляційні збитки 107040 грн 11 коп., а всього 272576 грн 64 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом з понесеними ним судовими витратами по сплаті судового збору у сумі 4088 грн 65 коп. судового збору.

Представники позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судовому засіданні, проведеному у режимі відоконференції, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що відповідно до п.3.1.3 договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв від 22.06.2015 року позивачем перераховано первісному кредитору кошти у розмірі ціни договору, про що свідчить платіжне доручення № 2183 від 22.06.2016 року. Згідно за реєстром боржників право вимоги відступлено, окрім інших, також і по кредитному договору № R7B від 15.04.2013 року, який було укладено між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем. Твердження представника відповідача про те, що відповідач не може знати, чи саме цей кредитний договір ним було підписано, оскільки свій екземпляр кредитного договору ним загублений у м.Марїнці Донецької області, а у памяті відповідача міститься інший текст кредитного договору, не може бути підставою для витребування оригіналу кредитного договору, оскільки відповідачем не надано жодного підтвердження тому, що дійсно ним було загублено кредитний договір. Крім того, у рішенні Димитровського міського суду від 01.06.2016 року, що набрало законної сили у цивільній справі № 226/216/16-ц про відмову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у позові про звернення стягнення на предмет застави, що належить відповідачу ОСОБА_4, у звязку із втратою предмета застави, вже встановлено та підтверджено, що між відповідачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено вищевказаний кредитний договір, у звязку із чим позивач не вбачає необхідним повторно встановлювати необхідність доказування факту укладення цього договору. Отримання грошових коштів відповідачем від первісного кредитора у розмірі, визначеному п.3.1 кредитного договору - 151830,00 грн, підтверджується меморіальними ордерами № 30486 від 15.04.2013 року та № 18345 від 15.04.2013 року. На підтвердження отримання повідомлення про відступлення та грошової вимоги про погашення заборгованості відповідач надсилав на адресу позивача лист від 25.02.2016 року, в якому просив надати перелік документів у підтвердження відступлення права вимоги для подальшого урегулювання питання стосовно погашення заборгованості.

Позивач ОСОБА_4 до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно 15.04.2013 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір № R7В від 15.04.2013 року, згідно якого ОСОБА_4 отримав у кредит 151830 грн із строком повернення кредитних коштів до 15.04.2018 року. Позивачем на підтвердження переходу прав вимоги до нового кредитора не надано доказу про перерахунок коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора ПАТ «ВТБ Банк» згідно з п.3.1.3 договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Частиною 2 ст.64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Особа, яка заявляє клопотання про витребування оригіналу, може, зокрема, покликатися на необхідність переконатися у справжності копії. Оригінал документа слід обов'язково витребовувати також для наступного проведення графологічної експертизи. На клопотання відповідача суд витребував від позивача оригінали документів доданих позивачем до позову. Проте позивач відмовився надати оригінали документів та не забезпечив явку свого представника для надання на огляд витребуваних оригіналів документів, які долучені до позовної заяви. З урахуванням наведеного всі докази, надані у вигляді ксерокопій, викликають сумнів щодо їх достовірності та відповідно є фальшивими, у звязку із чим є всі підстави просити суд не визнавати ксерокопії документів, які долучені позивачем, як допустимі докази по справі. Крім того, копія акту приймання-передачі документації від 22.04.2015 року, кредитної справи ОСОБА_4, не може слугувати документом, що створює певні права та обов'язки для сторін з переходу прав вимоги за кредитним зобов'язанням, а є лише формальним засвідченням дій осіб. Також не доведено, що у позивача існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі, який зазначений у позовній заяві, оскільки у справі знаходиться лише розрахунок заборгованості, що існувала на 22.06.2015 року. Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 13.07.2016 року, тобто на дату підписання позову, суду не надано. Окрім того, ніякого повідомлення про відступлення прав вимоги відповідач не отримував, доказів про отримання відповідачем відповідного повідомлення позивачем також не надано. Тому, представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 15.04.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № R7В, за яким відповідач отримав кредит на придбання транспортного засобу в сумі 151830 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,49 % на рік зі строком повернення кредитних коштів до 15.04.2018 року, що підтверджується належним чином завіреними копіями кредитного договору, меморіальних ордерів № 30486 від 15.04.2013 року та № 18345 від 15.04.2013 року про перерахування банком відповідачу кредитних коштів.

Підписи сторін під договором свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма їх умовами.

Про укладення кредитного договору № R7В від 15.04.2013 року свідчить також рішення Димитровського міського суду від 01.06.2016 року, що набрало законної сили, у цивільній справі № 226/216/16-ц про відмову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у позові про звернення стягнення на предмет застави, що належить відповідачу ОСОБА_4, у звязку із втратою предмета застави, у якому судом було встановлено, що 15.04.2013 року відповідач уклав з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір №R7В від 15.04.2013 року, згідно якого отримав у кредит грошові кошти в сумі 151830 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,49 % на рік зі строком повернення кредитних коштів до 15.04.2018 року.

Наведені у своїй сукупності докази є належними, допустимими і достатніми для підтердження укладеного між первісним кредитором (ПАТ «ВТБ Банк») та відповідачем кредитного договору.

До того ж, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно за ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно розрахунку ПАТ «ВТБ Банк» відповідач з 19.06.2014 року припинив сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та тіло кредиту, в наслідок чого за станом на 22.06.2015 року прострочена заборгованість за кредитом склала 128525 грн 13 коп., за відсотками 27337 грн 74 коп., а всього 155862 грн 87 коп. У суді представник відповідача підтвердив, що після квітня 2015 року ОСОБА_4 дійсно не здійснювалося жодної виплати у погашення кредитних коштів.

Судом також встановлено, що 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п.3.1.3 якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитору. Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що засвідчені нотаріально, здійснюється шляхом укладення сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами в день отримання первісним кредитором грошових коштів у розмірі ціни договору в оплату за цим договором.

Ціна договору відповідно до п.4.1 складає 2231409,27 грн. Дану грошову суму відповідно до платіжного доручення від 22.06.2015 року № НОМЕР_1 ФК «Довіра та Гарантія» перерахувало на рахунок ПАТ «ВТБ Банк», що свідчить про перехід права вимоги до позивача від первісного кредитеру ПАТ «ВТБ Банк».

Перелік кредитних договорів і договорів застави, інформація щодо боржників, розміру зобовязань кожного з боржників із заначенням сум заборгованості відповідно до п.1.1.8 договору про відступлення права вимоги міститься у погодженій сторонами формі реєстру прав вимог.

Відповідно до п.5.2 вказаного договору первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору документацію протягом 15-ти днів з дня зарахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п.4.1 цього договору.

На виконання п.5.2 договору за актом прийому-передачі документації ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому числі кредитну справу за кредитним договором № R7В від 15.04.2013 року стосовно ОСОБА_4 з сумою заборгованості за кредитом - 128525,13 грн та за відсотками - 27337,74 грн.

Новий кредитор, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зобовязується надіслати боржникам письмове повідомлення про відступлення прав вимоги у порядку та строки, передбачені п.3.1.6 даного договору.

22.06.2015 року позивач надіслав відповідачу ОСОБА_4 повідомлення про відступлення прав вимоги, про необхідність сплатити суму заборгованості, реквізити банківського рахунку, що підтверджується копією списку № 12618-58-31 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

Отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги про погашення заборгованості підтверджується також листом ОСОБА_4 від 25.02.2016 року, спрямованим на адресу позивача, у якому відповідач просив надати перелік документів на підтвердження відступлення права вимоги для подальшого урегулювання питання стосовно погашення заборгованості, що спростовує твердження пердставника відповідача про неотриманн його довірителем вищевказаного повідомлення.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно за ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надано документи у вигляді завірених копій, які суд приймає як допустимі і належні докази.

Отже, судом встановлено, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобовязанні за кредитними договорами у звязку з переданням ПАТ «ВТБ Банк» своїх прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.

За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він сплачує грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно за розрахунком позивача відповідач з 19.06.2014 року припинив сплачувати тіло кредиту та нараховані проценти за користування кредитом, в наслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість за період з 19.06.2014 року по 13.07.2016 року, яка з урахуванням індексу інфляції згідно наведеному позивачем розрахунку становить 107040 грн 11 коп., 3% річних від простроченої суми - 9673 грн 66 коп.

Таким чином, неповерненням кредиту та несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь позивача, яким доведено правомірність переходу до нього від Банку права вимоги, підлягає достроковому стягненню невиплачена сума кредиту, відсотків за його користування, інфляційні збитки, 3 % річних та в силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в сумі 4088 грн 65 коп. судового збору.

На підставі ст.ст.512, 514, 525, 526, 530, 599, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № R7В від 15.04.2013 року, яка утворилася за станом на 13.07.2016 року, а саме: за кредитом у сумі 128525 грн 13 коп., за відсотками за користування кредитом у сумі 27337 грн 74 коп., за інфляційними збитками у сумі 107040 грн 11 коп., 3% річних у сумі 9673 грн 66 коп. та судові витрати у сумі 4088 грн 65 коп., а всього 276665 (двісті сімдесят шість тисяч шістсот шістдесят пять) грн 29 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2016 року.

Суддя Ж.Є.Редько