АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5834/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 617/818/16-ц ОСОБА_1
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу Доповідач Міненкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Пономаренко Ю.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Лошакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач звернувся у суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до боргової розписки від 20 червня 2014 року ОСОБА_5А, ОСОБА_3 взяли у нього в борг 2 000 $ США. про що власноруч склали розписку. Строк повернення боргу було встановлено до 20 липня 2014 року. Станом на 06 червня 2016 року відповідачами не виконано зобовязання щодо повернення грошової суми, а тому просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3О солідарно на його користь борг у сумі 52 823 грн. 00 коп., з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми боргу 2 819 грн., та 551 грн.20 коп. сплаченого судового збору.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснили, що в рахунок погашення заборгованості вони передали ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_1, на підтвердження чого надали до суду розписку та ксерокопії банківських квитанцій.

Рішенням від 27 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, солідарно на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість за договором позики в розмірі 50 004 грн. 00 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 819 грн. 00 коп., крім того, сплачений судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного, а всього 53 374 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене за неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 524 ЦК України, ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ОСОБА_6 України», позивачем було надано позику у доларах США, а не у національній валюті, що є прямим порушенням вищевказаних приписів законодавства. Суд не застосував вищенаведені норми матеріального права та не надав належної правової оцінки спірним правовідносинам.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, щзо встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу.

У разі неповернення позичальником суми позики його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання (не застосовується до грошових зобовязань визначених в еквіваленті до іноземної валюти); проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки ОСОБА_6 Банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 20 червня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_3С.О. взяли в борг у ОСОБА_4 2 000 $ США. Строк повернення вказаного боргу до 20 липня 2014 року (а.с.4).

Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачі зазначали, що на забезпечення боргових зобовязань вони передали позивачу автомобіль, власником якого є ОСОБА_7, але фактично належав їм на підставі довіреності.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_5 на підтвердження того, що він передав ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_2 в рахунок боргу, надав розписку, де вказано, що ОСОБА_8 передав автомобіль НОМЕР_3 ,ОСОБА_4 гроші в сумі 24 000 грн. отримав. Дата вказана 20.06.2014 р. (а.с.36).

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він дійсно 20.06.2014р. купив у ОСОБА_5 вказаний автомобіль, за що передав йому 24 000 грн. На підтвердження цього ОСОБА_4 надав суду розписку від 20.06.2014 р. де вказано, що ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_2., за що отримав 24 000 грн. Ніяких вказівок про те, що автомобіль проданий в рахунок боргу у розписці не має. (а.с.41).

В суді апеляційної інстанції відповідачі підтвердили написання цих розписок, але зазначали і наполягали на тому, що ніякі гроші від позивача за автомобіль вони не отримували. Автомобіль було передано ОСОБА_4 в заставу, до повернення йому грошей за борговою розпискою. Але останній продав їх автомобіль іншій особі і тим самим отримав за неї гроші, які не враховувалися при нарахуванні заборгованості. Крім того пояснили, що з лютого 2016 року на платіжну картку позивача вони перерахували приблизно 2 400 грн., але ОСОБА_4 зараховував їх як сплату процентів за користування грошима.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на 06 червня 2016 року відповідачами не виконано зобовязання щодо повернення грошових коштів. Ці обставини позивачі не заперечували, але вважали, що гроші які позивач отримав від продажу їх автомобілю повинні бути зараховані в погашення боргу.

Суд першої інстанції ці обставини вважав не доведеними, з чим погоджується і судова колегія, так як позивачі не заявляли зустрічних вимог та не спростували написання ними розписок, які є у справі, не надали письмових доказів щодо повернення боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія вважає, що апелянт не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень і доводів апеляційної скарги, не спростувала висновки суду першої інстанції щодо недоведеності заперечень на позов. Самостійні вимоги відповідачі не заявляли і свої доводи не доводили, але права на захист цивільних прав та інтересів, передбачені ст.ст. 15,16 ЦК України не позбавлені.

Посилання апелянта на те що позивачем було надано позику у доларах США, а не у національній валюті, є помилковими оскільки відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 524 цього Кодексу, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але сторони, укладаючи договір позики в письмовій формі і виражаючи суму договору в гривнях, можуть визначити її грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Згідно із ст.. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, суму, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Про що свідчать підписи відповідачів в розписці від 20.06.2014 року (а.с. 4).

Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку наданим доказам та вірно прийшов до висновку про неналежне виконання свого зобовязання відповідачем, наявність боргового зобовязання.

Судом вірно застосовано вимоги ст. 625 ЦК України та грошові кошти стягнуті у урахуванням 3% річних .

Висновок суду є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - Ю.А. Пономаренко

ОСОБА_2