Ухвала

іменем україни

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Барвінківського районного суду Харківської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що супровідним листом від 26 серпня 2015 року йому надіслана копія постанови суду від 25 серпня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, однак зазначене свідчить про суперечності змісту супровідного листа та постанови суду, де в першому документі вказано про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а в іншому про повернення цього ж матеріалу до відділення Державтоінспекції з обслуговування м. Барвінкове і Барвінківського району головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області для доопрацювання та належного оформлення або про наявність двох різних постанов в одній справі. Дії відповідача, а саме: зазначення про притягнення позивача нібито до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та визначення його статусу, як непрацюючого замість адвоката, пенсіонера чи інваліда є протиправними та принижують честь, гідність, завдали моральної шкоди, викликавши погіршення стану його здоров'я.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену Барвінківським районним судом Харківської області у супровідному листі від 26 серпня 2015 року, про притягнення нібито його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а також що він непрацюючий, про що зазначено у постанові цього ж суду від 25 серпня 2015 року; зобов'язати Барвінківський районний суд Харківської області у той самий спосіб спростувати недостовірну інформацію щодо нього, а саме: про притягнення його нібито до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а також що він непрацюючий; стягнути з Барвінківського районного суду Харківської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 19 січня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання інформації недостовірною, розповсюдженої Барвінківським районним судом Харківської області, що він є непрацюючий, про що зазначено у постанові цього ж суду від 25 серпня 2015 року у справі № 611/705/15-п та зобов'язання Барвінківського районного суду Харківської області у той самий спосіб спростувати недостовірну інформацію щодо ОСОБА_4, а саме, що він непрацюючий - закрито, в задоволенні інших вимог - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: зокрема опублікування її у пресі чи з використанням інших засобів масової інформації хоча б однієї особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його права.

Судом встановлено, що в супровідному листі від 26 серпня 2015 року № 611/705/15-ц/1169/15, який направлено на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що Барвінківський районний суд Харківської області надсилає копію постанови від 25 серпня 2015 року по справі № 611/705/15-ц про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП.

З Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка затверджена наказом № 173 Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року не вбачається, що супровідний лист про направлення копії постанови суперечить її вимогам. Доказів того, що внаслідок надіслання супровідного листа йому, ОСОБА_5 та відділенню Державтоінспекції з обслуговування м. Барвінкове і Барвінківського району ГУ УМВС України в Харківській області порушено його права, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано, тому висновки судів щодо безпідставності вимог ОСОБА_4 в цій частині є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що ОСОБА_4 не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, тому його доводи в цій частині є безпідставними.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в оскаржувані частині. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук