Справа № 727/1821/16-ц
Провадження № 2/727/845/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого судді: Семенка О.В.

при секретарі: Гончарук Н.Г.,

з участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивачів: ОСОБА_2,

представника відповідача: Кисилиці Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Промислово-Інвестиційний банк», третя особа: Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права,-

ВИРІШИВ:

В березні 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Промислово-Інвестиційний банк», третя особа: Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

В позовній заяві посилаються на те, що у 2015 році до них з позовом до суду звернулося ТзОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості, в якому зазначали, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги відповідача до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами ОСОБА_1, ОСОБА_4 Відповідно до договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих санкцій. Також, представник позивача заявив, що згідно вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №669 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_4, також права вимоги за кредитним договором №672 від 21.03.2007 року, який укладений між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1 Вважають, що ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор звернулось до них з вищевказаним позовом до суду з порушенням, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло набути прав вимоги, тому не може бути новим кредитором.

Вважають, що укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк» договір факторингу від 17.12.2012 року в частині передачі прав вимоги за кредитними договорами позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суперечать положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України та умовам самого кредитного договору, а тому підлягають визнанню частково недійсним в частині передачі прав вимоги до позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 за кредитним договором, що був укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк», що тягне за собою визнання неналежним кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи».

Також вважають, що відповідачами були порушені їхні права, як споживачів банківських послуг, що заборонено нормами Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст. ст. 11, 19 цього закону. Зазначають, що стосовно них відповідачем ТзОВ «Кредитні ініціативи» застосовується нечесна підприємницька практика - омана, а саме: стосовно законності відступлення прав вимоги за договором факторингу (відступлення прав вимоги).

Просять захистити права споживача ОСОБА_1 шляхом визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний промислово інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за споживчим кредитним договором №672 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1; захистити права споживача ОСОБА_4 шляхом визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, що були укладений між ПАТ «Акціонерний промислово інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за споживчим кредитним договором №669 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_4В; визнати ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» належним кредитором за кредитним договором №672 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1 та кредитним договором №669 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_4

Представник позивачів ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали з наведених в ньому підстав, надавши аналогічні пояснення позовній заяві, вказували, що у відповідачів не має договору та ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті і це є підставою для визнання договору факторингу недійсним. Також зазначали, що відповідачі змінили умови договору в односторонньому порядку, що суперечить приписам ст. 651 ЦПК України, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що права позивачів ніяким чином не були порушені ТзОВ «Кредитні ініціативи», просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, відомостей про поважність причини неявки суду не надано. З урахуванням думки учасників процесу, які не заперечували проти продовження слухання справи у їх відсутності, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк».

В судове засідання представник третьої особи Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг не з'явився повторно, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності та письмові пояснення щодо предмету спору, в яких зазначають, що:

Основні функції та повноваження Нацкомфінпослуг визначені Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070.

Згідно до підпунктів 4, 5 пункту 3 Положення № 1070, одними з основних завдань Нацкомфінпослуг є здійснення в межах своїх повноважень державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими установами і дотриманням законодавства у відповідній сфері, а також захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування в межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-ІІІ із змінами і доповненнями (далі - Закон) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Звертають увагу суду на те, що відповідач внесений до Державного реєстру фінансових установ 22.09.2008 році та отримав свідоцтво ФК №214 про реєстрацію фінансової установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 5.3.3. кредитного договору визначено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням з позичальника протягом 5 днів моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг віднесено факторинг.

Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України) Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.7. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Звертають увагу суду на те, що Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг і Розпорядженням № 231 визначено обмеження щодо надання послуги факторингу, а саме набуття фактором відступленого права грошової вимоги може відбуватися у разі, якщо воно виникне в майбутньому до юридичної особи або до фізичної особи - суб'єкта господарювання.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивачів не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21 березня 2007 року між відповідачем публічним акціонерним товариством акціонерного банку «Промислово-Інвестиційний банк» та позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №672 (а.с.19-22).

Також, 21 березня 2007 року між відповідачем публічним акціонерним товариством акціонерного банку «Промислово-Інвестиційний банк» та позивачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №669 (а.с.23-25).

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.10-18).

Згідно вищевказаного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №669 від 21.03.2007 року, який був укладений між ПАТ«Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_4, також права вимоги за кредитним договором №672 від 21.03.2007 року, який укладений між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1

Відповідно до вказаного договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих санкцій. (а.с.10-17).З витягу з Реєстру позичальників (Додаток 1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що за даним договором відступлено також право вимоги за кредитним договором № 672 від 21.03.2007 року, що укладений з ОСОБА_1 (а.с. 18).

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами недійсності договору відповідно ст. 203, 215 ЦК України є невідповідність змісту правочину цього Кодексу, відсутність у особи, що його укладає, необхідного обсягу цивільної дієздатності, невільне волевиявлення учасника правочину та невідповідність його внутрішній волі, не спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, ним обумовлених, вчинення батьками (усиновителями) правочину в супереч правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивачами та їх представником не надано суду доказів наявності правових підстав для визнання договору відступлення прав вимоги недійсним.

З моменту відступлення Банком Фактору Прав Вимоги: щодо сплати заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржникам щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, І права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, і комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, ні договір факторингу, ні сам кредитний договір не містять положень, щодо обов'язку повідомлення боржника про заміну кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто відповідачі по справі могли вільно обирати спосіб та порядок розрахунку за укладеним договором факторингу, що не суперечить нормам діючого законодавства без повідомлення позивачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Варто зазначити, що при дослідженні матеріалів справи, судом було встановлено, що договір факторингу відповідає всім вимогам чинного законодавства, що застосовують при укладанні такого роду договорів.

У відповідності до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Ст. 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Як вже зазначалось, належних та допустимих доказів на підтвердження факту суперечності договору факторингу актам цивільного законодавства матеріали справи не містять. При цьому, власне недбальство, незнання закону або неправильне його тлумачення не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним. Окрім того, невиконання умов такого договору також не є підставою для його недійсності, а може мати інші правові наслідки.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення, не є обґрунтованими, а вищезазначений договір факторингу, що був укладений між відповідачами, відповідає усім вимогам чинного законодавства України, що застосовуються при укладанні такого роду договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3,6, 215, 512, 516, 517, 526, 627, 638, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Промислово-Інвестиційний банк», третя особа: Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : О.В. Семенко