Справа № 530/812/16-ц
Номер провадження 2/530/486/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зіньківської міської ради Полтавської області про встановлення належності документу та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

В Зіньківський районний суд Полтавської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зіньківської міської ради Полтавської області про встановлення належності документу та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В судове засідання сторони не з'явилися, позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник відповідача Зіньківської міської ради Полтавської області направили до суду заяву про розгляд цивільної справи за відсутності відповідача, заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зіньківської міської ради Полтавської області про встановлення належності документу та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 57 - 61 ЦПК України, - Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В свідоцтві про народження його батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7).

28 серпня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 56 ( а.с.8).

ОСОБА_2 є вітчимом ОСОБА_1.

В 2006 року рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області «Про розподіл житла» надано звільнену однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 12,0 м2 сім'ї ОСОБА_2, яка складалася з 3-х осіб: ОСОБА_2, дружини ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_1. Згідно п.2 даного рішення ОСОБА_2 видано ордер на вселення в вищезазначену квартиру.

Рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 20 лютого 2008 року № 75 «Про переоформлення договору найму на комунальну квартиру» вирішено Зіньківському ВУЖКГ переоформити договір найму на комунальну квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 в зв'язку з тим, що квартиронаймач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 31 січня 2012 року № 23 «Про переоформлення договору найму на комунальну квартиру» вирішено Зіньківському виробничому управлінню житлово-комунального господарства переоформити договір найму на комунальну квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_1, в зв'язку з тим, що квартиронаймач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3. З невідомих обставин договір найму на вказану комунальну квартиру з ОСОБА_1 Зіньківське ВУЖКГ не уклав, і в даний час договір найму не може бути оформлений в зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію даного підприємства.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до органу приватизації міської ради Полтавської області щодо приватизації вищевказаної квартири. Виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган приватизації відповідно до чинного законодавства України, 24 травня 2016 року у зв'язку з наявністю фактичних помилок допущених в ордері, в якому помилково невірно записано прізвище ОСОБА_1, а вірно ОСОБА_1, а також відсутністю оформленого договору найму на комунальну квартиру АДРЕСА_1, відмовив у здійсненні процедури приватизації вказаної квартири і рекомендував ОСОБА_1 звернутися в суд для врегулювання даного питання (а.с.20-21).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З цих підстав ОСОБА_1 заявляє позов до Зіньківської міської ради Полтавської області - органу місцевого самоврядування та органу приватизації за місцем знаходження квартири.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що стосовно захисту права власності позов повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Згідно з нормою частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Протягом останніх десяти років позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався спірним нерухомим майном вищезазначеної кварити вцілому, однак неможе у встановленому законом порпядку оформити та зареєструвати своє право через розбіжності в написанні його прізвища.

Відповідно частини 1, 4 ст. 344 ЦК України, - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Протягом останніх десяти років позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався нерухомим майном вищезазначеної квартири, про що ним надано відповідні платіжні документи.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 344, 376, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зіньківської міської ради Полтавської області про встановлення належності документу та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задоволити повністю.

Визнати належність правовстановлюючого документу - Ордер на жиле приміщення № 179 серія МФ від 06.11.2006 року, виданий, виконавчим комітетом Зіньківської міської ради № 391 від 18.10.2006 року 15.12.1988 року, громадянину ОСОБА_2, в якому помилково записано ОСОБА_1, а не необхідно було записати - ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і житель м. Зіньків, Полтавської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко