Справа № 515/901/16-ц
Провадження № 2-к/515/1289/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Татарбунари клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Московського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 21 вересня 2015 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2016 року від Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Московського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 21.09.2015 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2.

Рішення іноземного суду вступило в законну силу і підлягає виконанню.

Звернувшись до суду з клопотанням, ОСОБА_1 просить надати дозвіл на виконання рішення суду Московського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 21 вересня 2015 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття, з ОСОБА_2, вказуючи адресу проживання відповідачки: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Свердлова, 11.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1, про надання дозволу на виконання на території України вищезазначеного рішення суду Московського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 21 вересня 2015 року не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили.

Відповідно до ч.І ст. 396 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд, при розгляді вищевказаного клопотання керується Мінською Конвенцією про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, ратифікованою Верховною Радою України від 10.11.1994 року, яка вступила в законну силу для України 14.04.1995 року, Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року № 1618-IV та Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року, № 1092/5/54.

Відповідно до п. б) ст. 55 Мінської Конвенції, суд відмовляє у визнанні і виконанні рішень і у видачі дозволу на примусове виконання у випадку, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Крім того, відповідно до п.8 ч.2 ст. 396 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до п. 3.5.4. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, у разі відсутності особи, якої стосується доручення, за адресою, зазначеною у дорученні, суд України самостійно чи за сприянням Головного управління юстиції вживає заходів для встановлення фактичного місця перебування особи. У випадках, передбачених законодавством, суд України вживає заходів процесуального примусу щодо особи, якої стосується доручення.

Відповідно до абз. 4,5 п. 3.7. Інструкції, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України за №1092/5/54 від 27.06.2008 року, у разі неможливості виконання іноземного доручення у зв'язку з неявкою особи до суду, а також у зв'язку з фактичною відсутністю особи за адресою, вказаною у клопотанні та неможливістю встановити її місце проживання чи місцезнаходження, суд України повертає Головному управлінню юстиції доручення Міністерства Юстиції України без виконання із зазначенням причин, що перешкоджають його виконанню. Суд України також додає відповідні підтвердні документи у разі невиконання у зв'язку з фактичною відсутністю особи за вказаною адресою та неможливістю встановити її місце проживання чи місцезнаходження - матеріали опитування родичів чи осіб, що проживають за даною адресою, довідку житлово-експлуатаційної організації чи виконавчого органу місцевого самоврядування, адресно-довідкового бюро, органу внутрішніх справ чи органу державної статистики або інший документ, що може достовірно підтвердити фактичну відсутність особи.

На виконання вимог ст. 395 ЦПК України, по місцю проживання ОСОБА_2, зазначеному у клопотанні, двічі - на 14.07.2016 року та на 26.07.2016 року надсилались повідомлення про надходження клопотання та пропозицією подати можливі заперечення на нього. Проте, від відділу поштового звязку №3 м. Татарбунари Одеської області до суду надійшло відповідне поштове повідомлення з відміткою, що ОСОБА_2 за зазначеною адресою не проживає.

Крім того, відповідно до вимог міжнародного договору, суд, направив відповідний запит до сектору ГІРФО Татарбунарського РС ГУДМС України в Одеській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи боржника ОСОБА_2, на що була отримана відповідь від 14.06.2016 року, що боржник за адресою, вказаною у клопотанні, зареєстрована 24.01.2013 року. Проте, судом встановлено, що фактично за вказаною адресою остання не проживає, точне місце проживання чи місцезнаходження боржника встановити не вдалося. За окремими даними та поясненнями власника будинку №11 по вул. Свердлова в м. Татарбунари Одеської області ОСОБА_4, де зареєстрована ОСОБА_2, остання в її будинку дійсно зареєстрована, але вже тривалий час не проживає, їй відомо, що ОСОБА_2 виїхала за межі України, а саме до Польщі, звязку з нею не підтримує, коли вона повернеться їй невідомо, тому передати повістку про виклик до суду не має можливості.

14.07.2016 року судом було постановлено ухвалу щодо розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання вищевказаного рішення іноземного суду та призначено розгляд справи на 26.07.2016 року на 10.30 год. з повторним викликом ОСОБА_2 до суду, однак остання знову до суду не з'явилась, оскільки за місцем її реєстрації відсутня, про що наявне повторне письмове пояснення ОСОБА_4 - власника будинку, де зареєстрована боржиниця.

З урахуванням вищевказаного, та зважаючи на те, що боржник за адресою, вказаною у клопотанні зареєстрована, проте фактично не проживає, вжитими заходами суду точне місце проживання чи місцезнаходження боржника встановити не вдалося, суд не вбачає можливості у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виконання на території України рішення суду Московського району міста Мінськ республіки Білорусь від 21 вересня 2015 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття з ОСОБА_2.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Мінської Конвенції від 22.01.1993 року, ст.ст. 208-210, 390-396 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду.

Повернути без виконання клопотання ОСОБА_1 у наданні дозволу на виконання на території України рішення суду Московського району міста Мінськ Республіки Білорусь від 21 вересня 2015 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Одеської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Семенюк