Провадження № 2/522/7437/16
21 вересня 2016 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
судді -Тарасова А.В.
за участю секретаря судового засідання -Ткаченко О.О.,
розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відрахування з університету,-
До Приморського районного суду м. Одеса 30.08.2016 року звернулись позивачі із із позовом до відповідача, просять скасувати наказ відповідача № 900-с від 22.08.2016 року, яким позивачів відраховано у зв'язку з поданням недостовірних відомостей про проходження зовнішнього незалежного оцінювання та поновити до складу студентів.
Свої вимоги мотивують тим, що у 2015 році завершували навчання щодо здобуття повної загальної освіти, після чого мали намір вступити до вищого навчального закладу з метою здобути спеціальності.
Дотримуючись Умов прийому до вищих навчальних закладів і Порядку визначення результатів зовнішнього незалежного оцінювання, позивачі у встановленому порядку зареєструвались для участі у зовнішньому незалежному оцінюванні та за результатами проведеного тестування отримали сертифікати.
У 2015 року позивачі подали усі необхідні для вступу документи до приймальної комісії Одеського національного медичного університету, після перевірки яких приймальною комісією позивачів було рекомендовано до зарахування на навчання і 16.08.2015р. за наказом ректора було зараховано на 1 курс.
Після закінчення першого семестру навчання оскаржуваним наказом позивачів відраховано у зв'язку з поданням недостовірних відомостей про проходження ЗНО. Позивачі вважають, що твердження про подання позивачами недостовірних даних про проходження ЗНО є безпідставними, а наказ про відрахування - незаконним, оскільки постановлений без правових підстав, з порушенням встановленої процедури.
результат пройденого позивачами зовнішнього оцінювання не анульований, тому видані на його підставі сертифікати є чинними, а відомості зазначені у ньому є обов'язковими до врахування закладом освіти.
Крім цього, вважають, що позивачі не можуть нести відповідальність за внесення до сертифікату певних даних, оскільки такий видається Українським центром оцінювання якості освіти та саме останній вносить до нього усі відомості.
У судове засідання представники позивачів призначене на 16.09.2016 року зявились, позовні вимоги підтримали, у судове засідання 21.09.2016 року не зявились надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_3П, у судове засідання призначене на 16.09.2016 року не зявилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву, згідно якої просила відкласти судове засідання на іншу дату, у звязку з перебуванням на лікарняному, про що надала відповідну довідку. Суд, враховуючи те, що відповідач є юридичною особою, визнав першу неявку іншого представника такою, що відбулась з неповажних причин, у звязку з чим, відклав судове засідання на 21.09.2016 року.
У судове засідання, яке відбулось 21.09.2016 року представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутністю не надав.
У звязку з неявкою відповідача, зі згоди представників позивачів суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Одеським національним медичним університетом були укладені контракти № 54, № 55 про підготовку фахівця, згідно яких, університет зобовязався здійснювати навчання студента у відповідності з діючими нормативними актами, навчальними планами і програмами, які відповідають рівням державних стандартів освіти, обраній спеціальності та освітньо-кваліфікаційній характеристиці фахівця, надавати «Студенту» всю необхідну інформацію стосовно організації навчального процесу. Згідно п. 2 вказаного контракту, відповідач зобовязався видати диплом про закінчення університету, після виконання всієї навчальної програми за обраною спеціальністю.
Дійсно, з копії вищевказаного листа Генеральної прокуратури України вбачається, що у кримінальному провадженні отримано письмові підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої у 2015 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для зарахування на навчання до Одеського національного медичного університету .
Суд, дослідивши зміст укладеного між сторонами контракту, положення ст.46 Закону України «Про вищу освіту» зазначає, що єдиними формами закінчення здобування вищої освіти є: здобуття особою вищої освіти, відрахування здобувача.
Таким чином, судом встановлено, що єдиним правовим наслідком постановлення вказаного наказу від 22.08.2016 р. №900-с є відрахування здобувача вищої освіти з вищого навчального закладу, що й випливає з п.2 оспорюваного наказу.
Розділом 5 контрактів № 54, 55, передбачені виключні випадки відрахування студента з університету, а саме: за власним бажанням; за невиконання навчального плану; за порушення умов контракту; в інших випадках встановлених законами. При цьому, надаючи тлумачення словосполученню «в інших випадках встановлених законами», суд враховує висновки надані в рішенні Конституційного Суду України «у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), згідно з якими, терміном «законодавство» охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
Таким чином, оскільки укладений контракт має посилання до законів України, а не до законодавства, підставою для відрахування студента може бути виключно підстава, що міститься у відповідному законі.
Матеріали справи не містять доказів розірвання контракту № 54, 55 чи визнання їх недійсними, тому суд, керуючись презумпцією правомірності укладеного правочину, передбаченої статтею 204 ЦК України, вважає вказаний контракт обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Згідно з п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року N 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв'язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров'я на підставі висновку ЛКК; - за академічну неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти.
Таким чином, оскільки діючим Законами України не передбачені наведені в Наказі № 900-С підстави для відрахування здобувачів вищої освіти, суд вважає, що підстави для відрахування студентів відсутні.
Дійсно, згідно п. 12 розділу VII Наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2015 році», на яке міститься посилання у листі Генеральної Прокуратури України приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування).
Надаючи системний аналіз вказаному положенню законодавства, слід зазначити, що повноваження на анулювання наказу про зарахування існують виключно під час вступу особи до навчального закладу. Зазначене підтверджується тим, що Розділ VII вказаного наказу має назву «Порядок прийому заяв та документів для участі у конкурсному відборі до вищих навчальних закладів», а сам пункт 12 регулює питання щодо перевірки прийомною комісією тільки під час подання документів для участі у конкурсному відборі. Суд вважає, що анулювання наказу про зарахування в сенсі п. 12 здійснюється виключно у випадку, коли здобувач фактично не приступив до навчання.
Разом з тим, позивачів було відраховано під час перебування на другому семестрі першого курсу, тобто після їх зарахування та доступу до процедури навчання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відрахування позивачів не у спосіб та не за підстав, встановлених законом свідчить про порушення принципу правової визначеності, порушує права позивачів на отримання вищої освіти, тому позовна заява є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.
Надаючи оцінку обраному позивачем засобу захисту порушеного права, суд зазначає, що скасування наказу ректора та поновлення до складу студентів не є засобами передбаченими статтею 16 ЦК України. Однак, задовольняючи позов, суд виходить з розяснень наданих постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11, згідно яких не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у звязку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд погоджується що обраний позивачем засіб захисту порушеного права є адекватним його порушенню та констатує відсутність інших передбачених законом засобів для ефективного поновлення порушеного права.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-216, 224-226 ЦПК України, ст.46 Закону України «Про вищу освіту», суд, -
Позовну заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відрахування з університету задовольнити.
Наказ №900-с Одеського національного медичного університету від 22.08.2016 р., про відрахування ОСОБА_1, ОСОБА_2, студентів 1 курсу (2 семестр) 2015/16 н.р., стоматологічного факультету контрактної форми навчання за спеціальністю «Стоматологія» (термін навчання 6 років), з університету з 1.08.2016 року скасувати.
Поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2 до складу студентів Одеського національного медичного університету.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Приморського районного суду м. Одеси протягом 10-ти днів, після отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя А.В. Тарасов
21 вересня 2016 року