Справа № 454/1678/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю 3-ї особи Телязької сільської ради Сокальського району про поділ спільного майна подружжя та виділ частки в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю 3-ї особи Телязької сільської ради Сокальського району про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить визначити йому частку в спільному майні подружжя та виділити йому 1/2 реальну частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує наступним.

З 29.12.1996р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та мають спільного сина, який вже є повнолітнім.

Рішенням Сокальського районного суду від 25.06.2015р. шлюб між сторонами розірвано.

За час подружнього життя вони збудували житловий будинок в с.Теляж Сокальського району. Будівництво даного будинку завершено, однак право власності на нього не зареєстровано.

Виготовляти документи для здачі будинку в експлуатацію відповідачка відмовляється, а здійснити реєстрацію права власності іншим чином не можливо, оскільки земельна ділянка для будівництва даного житла рішенням Телязької сільської ради від 12.12.1996р. виділена на ім'я відповідачки. Рішенням даної сільради від 12.09.1997р. затверджено проект відведення земельної ділянки під індивідуальне будівництво.

02.06.2016р. виготовлено технічний паспорт на будинок. До будинку також належать допоміжні будівлі.

Шлюбний договір між сторонами не укладався, а тому, спірне будинковолодіння з належними до нього господарськими будівлями підлягає поділу між ними в натурі з врахуванням рівності часток кожного.

Також, ОСОБА_1 в позові просив призначити будівельно-технічну експертизу, від проведення якої в судовому засіданні відмовився.

В ході розгляду справи позовну вимогу ОСОБА_1 про виділ йому в натурі 1/2 частини спірного житлового будинку залишено без розгляду за його заявою.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов та просить припинити право власності ОСОБА_1 на частку будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 деревяного будинку в с.Теляж Сокальського району.

Свої вимоги мотивує наступним.

З ОСОБА_1 вона проживала з 1993 року та 26.12.1996р. вони уклали шлюб.

В 1994 році вони спільно збудували дерев'яний будинок в с.Теляж Сокальського району, в якому спільно проживали до 01.11.2014р.

12.09.1997р. рішенням Телязької сільради їй виділено земельну ділянку, площею 0,2461га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В неї були будівельні матеріали, які вона придбала зі своїм першим чоловіком ОСОБА_3, зокрема: 70 листів шиферу, 3 тони вапна гашеного, 20 блоків фундаментних, 16 плит перекриття, 22 крокви, вікна та двері дерев'яні, дошка столярна, цегла рядова, близько 5000шт.

В 1997 році вони розпочали будівництво цегляного будинку та будували його протягом трьох років. Вони звели стіни та влаштували дах. В 2000-му році будівництво припинили, оскільки в ОСОБА_1 погіршився стан здоров'я.

Увесь час вони проживали в дерев'яному будинку, так як цегляний будинок був непридатним для проживання.

02.03.2002р. її дочка ОСОБА_1, одружилася та змінила прізвище на ОСОБА_4.

Після одруження дочка зі своїм чоловіком за власні кошти завершила будівництво цегляного будинку та проживають в ньому.

Значна частина будівельних матеріалів була придбана позивачкою до одруження з ОСОБА_1 та не є об'єктом їх спільного майна. За спільні кошти ними було придбано лише незначну частину будматеріалів для будівництва будинку.

Спільним майном є лише дерев'яний будинок, в якому постійно проживали.

Тому, вважає за необхідне припинити право власності ОСОБА_1 на цегляний будинок з огляду на те, що він забезпечений житлом, його частка в цьому будинку є незначною, спільно володіти даним будинком неможливо, а також таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам.

В судовому засіданні ОСОБА_1 первинний позов підтримав. Проти зустрічного позову заперечив.

Подав заперечення, в яких зазначив наступне.

Вважає , що зустрічні позовні вимоги підлягають відхилення, оскільки ОСОБА_2 не надала жодного доказу того, що значну частину будматеріалів вона придбала до шлюбу з ним.

В той же час, згідно представлених ним документів, основна частина будівельних матеріалів була придбана за час перебування у шлюбі так як і будинок збудовано спільно.

Заперечує проти тверджень ОСОБА_2 з приводу того, що будівництво припинено в 2000 році, оскільки він захворів, так як згідно медичних документів він почав хворіти в 2003 році.

Крім того, будинок належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що він не мав з поважної причини самостійного заробітку (хворів).

Зазначає, що до 2005 року займався фермерською діяльністю та мав самостійний дохід.

Дерев'яний будинок в с.Теляж Сокальського району не є спільною власністю подружжя, оскільки збудований ним до шлюбу з ОСОБА_2

Даний будинок є тимчасовою господарською будівлею, яку він збудував у господарському дворі фермерського господарства «ОСОБА_1.» за межами села.

Тому зазначений дерев'яний будинок є його майном як особи-підприємця та використовувався в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, а тому, не може бути об'єктом спільної сумісної власності.

Дочка відповідачки на час будівництва спірного будинку була неповнолітньою, не мала самостійного доходу, не є його забудовником, а тому, не може претендувати на будинок. У випадку належного підтвердження участі у будівництві, їй може бути відшкодовано кошти.

Додатково пояснив, що визнає, що для будівництва спірного будинку ОСОБА_2 надала належні особисто їй: блоки фундаментні для всього фундаменту; шифер в кількості 80 листів; плити перекриття: 5-ти метрові 6шт, 6ти метрові - 8шт.; вікна в кількості 7шт.; вапно в бочці; крокви близько 20шт.; деревини було більше, однак вона не була придатна для використання; цегла близько 2000 шт. та близько 1500шт. битої цегли; щебінь був але не брали; пісок;

Він брав план для будівництва, оскільки відповідачка не працювала. Однак землю оформляв на ім'я відповідачки, купував решту будівельних матеріалів, наймав людей для роботи на будові тощо.

Дочка відповідачки жила в кухні, збудованій біля спірного будинку.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук Г.М. в судовому засіданні первинний позов підтримала.

Зустрічного позову не визнала. Пояснила, що надання відповідачкою особистих будматеріалів не змінює статусу спірного будинку як об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_2 в судовому засіданні первинного позову не визнала. Зустрічний позов підтримала.

Пояснила, що з 1993 рік по 2004 рік вони проживали з позивачем в дерев'яному будинку (на дачі).

З 2000 року відповідач почав хворіти та з 2002 року лікувався і не приймав участі у будівництві. З 2000 року в будівництві допомагали її дочка та зять.

На даний час будинок є завершеним, виготовлено будівельний паспорт, технічний паспорт та подано декларацію.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Курка Н.П. в судовому засіданні первинного позову не визнав.

Подав заперечення проти первинного позову наступного змісту.

Право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

На даний час свідоцтва про право власності на спірний будинок не виготовлено.

Тому, вимоги ОСОБА_1 суперечать закону.

Стверджує, що позивачу належать лише незначна кількість цегли, листи ДВП та незначна кількість цементу, а решта фінансові документи, долучені останнім, не мають відношення до зазначеного будинковолодіння.

Також, останнім не надано доказів, що використання придбаних будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Станько В.В. в судовому засіданні зустрічний позов підтримав. Первинного позову не визнав.

Представник 3-ї особи Телязької сільської ради Сокальського району в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в судовому засіданні показали, що частина матеріалів на будинок були в ОСОБА_2 до початку будівництва: плити перекриття, блоки фундаментні, вапно, щебінь, крокви для даху, які перший чоловік відповідачки добровільно надав для будівництва. ОСОБА_1 був присутній на будівництві, брав участь у зведенні спірного будинку.

Усно домовилися, що дочка відповідачки із зятем будуть проживати в спірному будинку. Станом на 2000 рік в будинку не можна було жити, оскільки були зведені стіни та влаштовано дах, встановлено дерев'яні вікна.

З 2002 року дочка відповідачки та її чоловік перейшли проживати в кухню, збудовану на території земельної ділянки, де знаходиться спірний будинок.

ОСОБА_1 в спірному будинку ніколи не проживав. Він разом з ОСОБА_2 проживали в дерев'яному будинку, який почали будувати разом іще до укладення шлюбу.

Згідно нотаріально-посвідченої заяви від 12.08.2016р., ОСОБА_12 пояснив, що в період з 1997 року по 2000 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_1, спільно будували спірний цегляний будинок. На момент зупинення будівництва було зведено стіни та влаштовано дах. ОСОБА_2 для будівництва надала належні їй особисто: фундаментні бетонні блоки в кількості 20 штук, шифер в кількості 70 листів, цеглу в кількості 5000 штук, 3 тони гашеного вапна, 16 дерев'яних вікон, близько 20 тон піску, близько 10 тон щебеню, 22 дерев'яні крокви, 42 погонних метри плати, 12куб.м лісопрдукції. ОСОБА_13 виконував лише підсобні роботи під час будівництва. Даний будинок в зазначеному вище стані був переданий йому з дружиною і вони самостійно з 2002 року продовжували і завершили будівництво.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.12.1996р., що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Даний шлюб між ними розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25.06.2015р.

З рішення Телязької сільської ради від 12.09.1997р. та довідки №161 від 01.06.2016р. встановлено, що ОСОБА_14 виділена земельна ділянка в с.Теляж, площею 0,2461га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Також, виготовлено проект забудови земельної ділянки в с.Теляж Сокальського району, виділеної ОСОБА_2 на підставі рішення сільради від 12.09.1997р.

Згідно акта від 01.03.2000р., винесено в натурі осі будівель, розміщених на зазначеній земельній ділянці.

Згідно державного акта серія НОМЕР_1 від 14.12.1998р., ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка в с.Теляж Сокальського району, площею 0,2461га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З технічного паспорта вбачається, що спірний житловий будинок є двоповерховим та складається з п'яти житлових кімнат, двох кладових, ванної кімнати, кухні та двох коридорів. Житлова площа будинку становить 103,6кв.м, загальна площа - 177.0кв.м. Будівництво завершено в 2001 році.

З рішення Телязької сільської ради Сокальського району від 21.07.2016р. та довідки №534 від 28.07.2016р. вбачається, що спірній житловій будівлі присвоєно адресу: АДРЕСА_1

З представлених сторонами ордерів, накладних, рахунків-фактур та квитанцій вбачається, що як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 придбавали будівельні матеріали для будівництва спірного будинку.

З довідки №530 від 26.07.2016р. встановлено, що ОСОБА_2 проживає у спірному будинку разом з дочкою, зятем та двома онуками.

З рішення Телязької сільської ради Сокальського району від 01.06.1995р. встановлено, що ОСОБА_1 надано дозвіл на використання заплавів річки З.Буг для ведення рибного фермерського господарства.

З розпоряджень голови Сокальської райдержадміністрації №386 від 30.08.1999р. та №709 від 10.12.2003р. встановлено, що ОСОБА_1 затверджено проекти відведення та передано в постійне користування земельні ділянки для утворення селянського фермерського господарства.

З довідки №2019 встановлено, що фермерське господарство ОСОБА_1 включено до єдиного державного реєстру.

Згідно державного акта від 10.12.1999р., ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 2,3356га, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Телязької сільської ради.

Згідно заяви від 31.01.2005р. та свідоцтва, державну реєстрацію ОСОБА_1, як юридичної особи, припинено в 2005 році.

З довідки №1380 від 14.09.2006р. встановлено, що ОСОБА_1 проживає в тимчасовому приміщенні на території зареєстрованого за ним колективного фермерського господарства.

З протоколів ультразвукового обстеження, епікризу, витягу з історії хвороби та довідки від 08.08.2016р. слідує, що з 2005 року ОСОБА_1 стаціонарно лікувався з приводу захворювання серця.

Відповідно до ст.331 ЦК України,право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Згідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області в експлуатацію не здано, право власності на нього у встановленому порядку не зареєстровано.

В п.9 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. роз'яснено, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Крім того, враховуючи правові позиції, викладені Верховним Судом України в Постанові від 15.05.2013р. у справі №6-37цс13, та в Постанові від №6-47цс16, виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути також визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Із зазначеного вбачається, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок збудований за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Згідно ст.321 ЦК України, ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будівництво зазначеного будинку закінчено, він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на земельну ділянку та спірний будинок оформлені на ім'я відповідачки, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

З огляду на зазначене та враховуючи принцип рівності часток подружжя, регламентований ст.70 СК України, суд дійшов до висновку про підставність визнання за ОСОБА_1 права на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частину спірного будинку, який не здано в експлуатацію.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки ОСОБА_2 попередньо грошової оцінки спірного житлового будинку не провела, не внесла відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок, ОСОБА_1 не погодився на таку компенсацію, вимога останньої про припинення його права власності на частку в даному будинку є безпідставною.

Також, покликання ОСОБА_2 на ті обставини, що ОСОБА_1 з 2000 року не приймав участі у будівництві, в силу ст.60 СК України, не можуть слугувати підставою для позбавлення його права у спільній сумісній власності подружжя.

Не слугує підставою для позбавлення права власності ОСОБА_1 той факт, що першим чоловіком ОСОБА_2 надавалися будівельні матеріали, а також участь в будівництві приймали її дочка та зять, оскільки причиною спорудження спірного будинку було забезпечення житлом сторін як подружжя та для цього надана земельна ділянка, оскільки, як вбачається з обставин справи, вони проживали в тимчасовому приміщенні.

Також, існування домовленості між подружжям з однієї сторони та дочкою і зятем відповідачки з другої сторони про створення спільної власності на будинок ОСОБА_2 не довела.

Крім того, судом встановлено, що дерев'яний будинок в с.Теляж Сокальського району Львівської області є тимчасовим приміщенням, зведеним на території земель фермерського господарства, а не на земельній ділянці, відведеній для будівництва житла. Тому, вказане приміщення не може бути об'єктом права власності як житловий будинок, а лише сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких ОСОБА_2 вимоги не заявляла.

Тому, ОСОБА_2 не надано жодних підстав задоволення також і цієї вимоги.

За таких підстав, зустрічний позов підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю 3-ї особи Телязької сільської ради Сокальського району про поділ спільного майна подружжя та виділ частки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частину, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю 3-ї особи Телязької сільської ради Сокальського району про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд.

Головуючий: М. Я. Адамович