Номер провадження: 22-ц/785/4375/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Гайворонського С.П., Комлевої О.С.,

при секретарі Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.04.2013 року між ним та приватним підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І. Франка, б. 7, кв. 151, а саме: розробити концепцію приміщення та виготовити ескізний проект (план-ескіз розташування меблів, план-ескіз підлоги, план-ескіз стелі, план-ескіз розташування сантехніки, план-ескіз розташування електроприладів); виготовити робочий проект (план розташування освітлювальних приладів, план підлоги з зазначенням типу покриття, малюнку, розмірів, розріз та розгортку стін з декоративними елементами, плиткою, план розташування меблів, план розташування сантехніки, рекомендації з обробки, підбору матеріалів, аксесуарів та меблів; виконати візуалізацію окремих вузлів та ракурсів за допомогою компютерної графіки та олівця.

Строк виконання робіт 2 місяці (до 05.06.2013 року). Позивач зобовязався 50% загальної вартості робіт сплатити авансом після підписання договору, та після підписання акту приймання робіт решту коштів. Вартість робіт склала 6480 грн.

07.04.2013 року після підписання договору він сплатив за розпискою аванс ОСОБА_4 в сумі 3240 грн. (що в еквіваленті 400 доларів США за ринковим курсом на той момент). До сьогоднішнього часу відповідач умови договору не виконав.

На підставі наведеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача борг в сумі 9529,22 грн, а саме: 3240 грн. сплаченого авансу; 4464,72 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. 3% річних.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7416,74 грн., з яких: 3240 грн. сплаченого авансу; 2352,24 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. 3% річних. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 05 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І.Франка, б. 7, кв. 151.

Виконання робіт за цим договором здійснюється ОСОБА_4 шляхом розробки на паперовій формі та на компютері проектів інтерєрів приміщень, тощо, із визначенням загального строку вісім тижнів (п.2.1.1 та п.2.1.2.).

Вартість робіт за договором складає 6480 грн. Виконавець повинен приступити до виконання робіт після підписання договору та отримання грошових коштів у розмірі 50% від загальної вартості роботи.

На виконання умов вищезазначеного договору, частина коштів, в розмірі 3240 грн. (400 доларів США) позивачем було сплачено відповідачу в якості авансу, що підтверджується розпискою на звороті договору.

Зазначені вище факти щодо укладення договору та передачі коштів визнаються сторонами.

За твердженнями відповідача, ним було виконано певний обсяг робіт та надані певні ескізи, в підтвердження чого ним надано до суду копії ескізів та докази направлення їх позивачу електронною поштою. Позивач визнав лише факт отримання ним електронною поштою загального плану квартири без належної деталізації відповідно до вимог договору. В паперовому вигляді жодних документів відповідачем позивачу не надавалося, акти виконаних робіт не складалися, терміни виконання робіт не продовжувалися, що визнається відповідачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 квітня 2014 року № 372, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 р. за № 426/25203, попередня оплата (аванс) - оплата товарів (робіт, послуг), які будуть поставлені (виконані, надані) установі після отримання платежу, у разі якщо здійснення попередньої оплати (авансу) передбачено бюджетним законодавством.

Застосовуючи принцип аналогії закону, можна зробити висновок, що наведене визначення вказує на платіжну функцію авансу - сплата в рахунок майбутніх платежів за договором.

Якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Оскільки договір не було виконано, а позивачем було передано в рахунок передоплати грошову суму у розмірі 400 доларів США, що було еквівалентно на час передання 3240 грн. (яка була визначена як 50% від вартості договору), отже фактично позивачем було передано відповідачу суму авансу, тому зазначена вимога позову, всупереч доводів апеляційної скарги, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 5 договору б/н від 05.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбачено, що в разі затримки ОСОБА_4 виконання робіт згідно пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.4, 2.1.5 договору без попереднього узгодження з позивачем нових строків, відповідач сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості робіт, що передбачені даним договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 27.04.2015 року, пеню просить стягнути з відповідача за рік з 05.06.2013 року по 24.04.2015 року (689 днів).

Оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України до стягнення пені застосовується скорочена позовна давність у один рік, та на її застосуванні наполягає відповідач, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача пені, за період з 27.04.2014 року по 24.04.2015 року (363 дні) і складає 2352,24 грн. (6480 грн.(сума боргу) х 36,3 % (363днів * 0,1 % (ставка пені за день згідно договору)).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3-х процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування інфляційних збитків та трьох відсотків річних від суми боргу, оскільки їх стягнення передбачено ст. 625 ЦК України та критерієм щодо стягнення індексації є підвищення вартості життя.

При цьому безпідставними є твердження апеляційної скарги про те, що між сторонами не виникли грошові зобовязання, а отже стаття 625 ЦК України не може бути застосована.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Між сторонами укладено договір, згідно якого одна сторона зобовязується виконати певні роботи (послуги), а інша сторона зобовязується сплатити вартість вказаних робіт (послуг).

Розмір збитків від інфляції за період червень 2013 року - квітень 2015 року, які відповідач повинен сплатити позивачу, складає 2324,38 грн., та розраховується по формулі: 3240 грн. (сума боргу) х 171,74% (підсумковий індекс інфляції) / 100% 3240 грн.(сума боргу) = 2324,38 грн. (збитки від інфляції)

Отже, за наведеним розрахунком, збитки від інфляції, за період з 05.06.2013 року до 24.04.2015 року складають 2324,36 грн.

Проте, позивач просив стягнути з відповідача 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу, у звязку з чим, суд відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення цієї частини позовних вимог саме у сумі 1641,02 грн.

Також згідно ст. 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 05.06.2013 року по 24.04.2015 рік, що складають 183,48 грн. та розраховуються по формулі 3240 грн. (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/ 100% / 365 днів х 689 (кількість днів прострочки) = 183,48грн.

Отже, всупереч доводів апеляційної скарги, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 7416,74 грн., з яких: 3240 грн. сплаченого авансу; 2352,24 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. 3 % річних.

Посилання апеляційної скарги на часткове виконання відповідачем умов договору та надання певного обсягу робіт за договором позивачу, що повинно за собою, тягнути застосування п. 3.6.2 договору із залишенням передплати у розмірі 50% вартості робіт у виконавця є недоведеними та спростовуються матеріалами справи. Зазначеним доводам судом першої інстанції в мотивувальної частині судового рішення дана відповідна оцінка, з якою погоджується судова колегія.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_2