АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа: професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/13185/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.

встановила:

у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення з посади інженера з транспорту II категорії сектору з експлуатації транспорту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 6 червня 2016 року «в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України», поновлення на попередній роботі на посаді інженера з транспорту II категорії сектору з експлуатації транспорту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 6 червня 2016 року до моменту його поновлення.

Ухвалою судді від 15 липня 2016 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 1 вересня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як суд першої інстанції на стадії відкриття провадження вдався до оцінки доказів та не прийняв до уваги, що ним не заявлено жодної позовної вимоги, за яку сплата судового збору передбачена Законом України «Про судовий збір», про що він зазначив у направленій до суду заяві на виконання ухвали судді від 15 липня 2016 року про залишення його позову без руху.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги через свого представника (с.с.57), у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який просив залишити ухвалу судді без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

- 2 -

Повертаючи позовну заяву позивачу, суддя першої інстанції виходив з того, що позивач у визначений строк не усунув недоліки позовної заяви та не сплатив судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Подана ОСОБА_1 позовна заява повністю відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, в ній зазначені позивач та відповідач, місце їх знаходження, викладений зміст позовних вимог та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначаються докази.

Вимоги судді викласти правові підстави позову не відповідають положенням статті 119 ЦПК України, яка не містить такого обов'язку. Позивач зобов'язаний викласти зміст позовних вимог, а норму права, яка регулює правовідносини сторін, повинен визначити суд після розгляду справи по суті.

Суддею не звернуто увагу на те, що діючий цивільно-процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викласти зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи або під час судового засідання.

Крім того, відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач протягом розгляду справи має право уточнити свої позовні вимоги, а суд у судовому засіданні може уточнити обставини судового спору, якщо вважає, що вони не чітко викладені у позовній заяві.

Фактично суддя вдався до аналізу викладених позивачем позовних вимог, що не віднесено до компетенції судді на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання в ухвалі судді на необхідність сплати судового збору за позовні вимоги про визнання незаконним наказу та скасування наказу ґрунтуються на нормах матеріального права та є правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 заявив три вимоги немайнового характеру: про визнання незаконним наказу, про скасування наказу та про поновлення його на роботі, а також вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивач не звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про визнання незаконним наказу та про скасування наказу.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є вимогою про стягнення заробітної плати, позивач звільнений від сплати судового збору в цій частині.

За таких обставин, позивач повинен був виконати вимоги ухвали судді в частині сплати судового збору за пред'явлення вимог про визнання незаконним наказу та про його

- 3 -

скасування, однак вимог судді не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач у визначений судом строк не сплатив судовий збір, колегія суддів вважає, що в цій частині суддя першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для скасування ухвали судді та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва від 1 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: