Справа № 2/760/3547/16
№ 760/6263/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Відділ опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.03.2016 р. звернулася до суду з позовом, у якому просила надати дозвіл на виготовлення в органах міграційної служби України проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та надати дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 17.08.2007 р. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.04.2015 р. шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує, що після розірвання шлюбу й до теперішнього часу дитина проживає разом з нею, перебуває на особистому утриманні та вихованні позивача.

Позивач зазначила, що останнім часом у неї з'явилася можливість організувати синові відпочинок та здійснити його оздоровлення на період літніх канікул за кордоном, а саме на території Російської Федерації, де мешкають її знайомі, однак для виготовлення проїзних документів та виїзду за кордон необхідна нотаріально посвідчена згода батька.

Позивач вказує, що позбавлена можливості виїжджати за межі України з дитиною, оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку надати такий дозвіл.

Відповідач ОСОБА_2 на неодноразові її усні та письмові звернення відмовляє у наданні таких дозволів без будь-якої аргументації, що шкодить інтересам дитини, його здоров'ю та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач не бажає звертатися до нотаріуса для отримання такого дозволу, а тому просить суд захистити права неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених в позовні заяві, та просив задовольнити. Пояснив суду, що позивачка ОСОБА_1 періодично має намір виїзду за кордон з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Конкретну країну та дату виїзду за кордон зазначити не може. Також вказав, що на сьогодні позивачка не планує виїзд до Російської Федерації.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив, що погоджується надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також погоджується надавати дозволи на виїзд дитини до конкретної країни з визначенням часу перебування у даній країні. Заперечував проти виїзду дитини до Російської Федерації.

Представник третьої особи Відділ опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання свого представника не направили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, але до суду надійшло клопотання, в якому Служба у справах дітей Олександрійської міської ради підтримує позовні вимоги часткова, а саме в частині надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька одноразово у супроводі матері, а також просили справу розглядати без участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.08.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 17.08.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №368.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 22.01.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, є відповідач ОСОБА_2.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.04.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Позивачка зазначила, що має намір виїжджати за межі України з дитиною на відпочинок та оздоровлення для його всебічного розвитку, однак не має нотаріально посвідченої згоди батька на виготовлення проїзних документів та на виїзд сина за кордон.

Відповідач згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон не надає.

Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 cт. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Враховуючи викладені позивачкою обставини щодо ухилення відповідача від надання згоди на виготовлення проїзного документу дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивачки щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду).

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Отже, враховуючи зазначену вимогу, суд у резолютивній частині рішення відповідно до наявних у справі документів має зазначати державу, до якої можна здійснити виїзд на підставі наданого дозволу. У разі встановлення судом необхідності перебування дитини не в одній країні, а в кількох упродовж одного виїзду з України, в резолютивній частині рішення має бути вказівка на ці країни

Між тим, позивачкою не визначено, до якої країни передбачається виїзд, на підставі чого та на який термін або протягом якого проміжку часу, тобто саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька з вказівкою періоду, на який необхідно надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, з визначенням при цьому конкретного часу та місця перебування, мети перебування та в яких саме країнах, в які планує виїжджати позивачка з дитиною.

Оскільки під час розгляду спору між батьками дитини щодо її виїзду за кордон підлягають дослідженню вимоги позивача щодо надання дозволу з врахуванням місця виїзду, мети виїзду, часу виїзду, то з цією метою суд повинен вимагати надання відповідних документів, а при задоволенні позову - зазначати ці обставини виїзду в резолютивній частині рішення

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків суперечить вищевказаним положенням чинного законодавства. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить принципам сімейного законодавства.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено в ст.ст. 57 - 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За викладених обставин, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає безпідставними та недоведеними вимоги позивачки про надання дозволу на неодноразовий виїзд дитини до досягнення нею 16-ти років за кордон у супроводі матері та без згоди та супроводу батька.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.п. 16, 23 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, п.п. 2, 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Відділ опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: С.І. Кушнір