УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ГоловуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 11 липня 1992 року по 26 вересня 2013 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 Вони є приватними підприємцями та здійснюють підприємницьку діяльність по АДРЕСА_1. У кожного є окремий магазин, проте спільно використовують склади (нежитлові приміщення) за вказаною адресою. ОСОБА_7 добровільно не бажає здійснити поділ товару, який знаходиться у складських приміщеннях та магазинах, а також грошових коштів, набутих сторонами у період шлюбу, що знаходяться на рахунках відповідача у банках.

Просила визнати спільним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися у банківських установах на карткових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7, як фізичної особи, у період з 01 липня по 27 вересня 2013 року, на загальну суму 1 277 201,00 грн: НОМЕР_1 у ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 374 072,00 грн; НОМЕР_2 у ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 840 452,00 грн; НОМЕР_3 у ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 3 598,00 євро, що еквівалентно 62 677,00 грн, та стягнути з ОСОБА_7 компенсацію у розмірі 638 600,50 грн.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися у банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я фізичної особи ОСОБА_7, у розмірі 60 319,86 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 30 159,93 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 січня 2015 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді грошових коштів, які знаходилися в банківських установах на карткових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_7, у період часу з 01 липня 2013 року по 26 вересня 2013 року включно на загальну суму 1 913 620,00 грн, а саме: НОМЕР_1 у ПАТ «ОТП Банк» у сумі 46 800,00 доларів США, що еквівалентно 1 010 318,40 грн; НОМЕР_2 у ПАТ «УкрСиббанк» у сумі 840 300,00 грн; НОМЕР_3 у ПАТ «УкрСиббанк» у сумі 2 612,66 Євро, що еквівалентно 63 001,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 833 784,00 грн, як Ѕ частину грошових коштів на зазначених рахунках.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 30 січня 2015 року та залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних доказів того, що у період спільного проживання до 17 липня 2013 року відповідач витрачав весь свій дохід не на сім`ю, а також, що у період окремого проживання, тобто починаючи з 17 липня 2013 року його поточні рахунки в установах банків поповнювалися за рахунок спільних сімейних коштів (доходів) подружжя.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що на рахунках фізичної особи ОСОБА_7 станом на 17 липня 2013 року перебували наступні грошові кошти: в АТ «ОТП Банк» м. Суми - в сумі 176,33 грн та 7,11 доларів США; в ПАТ «Укрсоцбанк» - в сумі 785,88 Євро, 33,55 доларів США; в АТ «УкрСиббанк» - в сумі 1 581,11 грн, 1 944,09 Євро; в ПАТ КБ «Приватбанк» - в сумі 14 678,23 грн.

Усього на зазначених рахунках ОСОБА_7 в усіх банківських установах, як зазначив суд першої інстанції, перебувало 16 435,67 грн, 40,66 доларів США, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складало 477,67 грн та 2 729,97 Євро, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складало 43 406,52 грн, а разом 60 319,86 грн.

Станом на 26 вересня 2014 року (день розірвання шлюбу) залишки на рахунках відповідача є незначні.

За таких обставин суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки коштів в сумі 60 319,86 грн, які знаходились на рахунках ОСОБА_7 саме на 17 липня 2013 року, що склало 30 159,93 грн.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що кошти які були зараховані на рахунки відповідача з 01 липня 2013 року по 26 вересня 2013 року, є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1992 року по 26 вересня 2013 року.

Від шлюбу мають дітей: повнолітню ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 з 2007 року, а ОСОБА_7 з 2000 року зареєстровані приватними підприємцями, перебувають на спрощеній системі оподаткування, здійснюють оптову та роздрібну торгівлю товарами господарського призначення, мають доходи: ОСОБА_6 за останні три роки має дохід 1 736 826,00 грн, ОСОБА_7 за останні три роки має дохід 1 887 031,00 грн.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_6 до 31 грудня 2013 року використовувала нежитлове приміщення площею 200 кв. м за адресою АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності на підставі договору суборенди з ОСОБА_11

ОСОБА_7 до 24 жовтня 2013 року використовував для підприємницької діяльності нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1, які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_12, по 1/2 частки за кожним.

Отже, до часу розірвання шлюбу, що відбулося 26 вересня 2013 року, сторони займалися підприємницькою діяльністю (оптовою та роздрібною торгівлею товарами господарського призначення), кожен окремо в своєму магазині, кожен отримував доход від своєї підприємницької діяльності.

Встановлено, що ОСОБА_7 має поточні рахунки в банках, відкриті як на фізичну особу - підприємця, так і на фізичну особу.

Також судом встановлено, що у період з 01 липня 2013 року по 10 липня 2013 року вони з відповідачем відпочивали в Іспанії, мешкали в одному готельному номері.

17 липня 2013 року відповідач зібрав всі свої речі і переїхав жити за іншою адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 57 СК України передбачається виключний перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Частиною 6 ст. 57 СК передбачається, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

З роз'яснень, викладених у пунктах 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

З урахуванням наведеного та того, що обидві сторони у судових засіданнях підтвердили факт окремого проживання починаючи з 17 липня 2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обсяг спільно нажитого майна та дійшов обгрунтованого висновку, що саме з цієї дати було припинено спільне ведення господарства (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Доказів того, що у період спільного проживання, тобто до 17 липня 2013 року, відповідач витрачав весь свій дохід не на сім'ю, а також, що у період окремого проживання, починаючи з 17 липня 2013 року, його поточні рахунки поповнювалися за рахунок спільних сімейних коштів (доходів) подружжя матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав вірну оцінку всім зібраним у справі доказам та з урахуванням указаних норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова