Справа № 379/297/16-ц Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/3510/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 01.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивував тим, що 09 червня 2006 року укладено кредитний договір із відповідачем, на підставі якого останній отримав 675,37 грн. під 12 % річних на суму залишку заборгованості, а саме підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 16 січня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 15537,23 грн., яку позивач на підставі вищевикладеного просив стягнути із відповідача на свою користь на покласти на нього судові витрати.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що останній платіж за розрахунком відповідач здійснив 11 лютого 2013 року, а оскільки п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» Стандарт», які є складовою частиною договору, передбачено пятирічний термін позовної давності по всім вимогам, відповідач перервав строк позовної давності і він не вважається пропущеним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 09 червня 2006 року ОСОБА_2 подав заяву до ПАТ «КБ «ПриватБанк», якою просив надати йому строковий кредит в сумі 675,40 грн. на строк 12 місяців по 09 червня 2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 10,81 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 61,40 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди, комісії в обумовлених в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 9 по 13 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 70,87 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умов. Для виконання зобовязань банк відкриває позичальнику рахунки. Згідно п. 4.2 умов, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі.

Своїм підписом ОСОБА_2 виразив свою згоду, що заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, підтвердив, що вся надана інформація достовірна.

Надання кредиту підтверджується актом прийому-передачі товару від 09 червня 2006 року, згідно якого ОСОБА_2 отримав товар на загальну суму 614 грн., та рахунком на оплату № КБВ005412 від 09 червня 2006 року про здійснення оплати зазначеного товару.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становить 15537,23 грн. і складається із заборгованості за кредитом 286,51 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 4209,14 грн., заборгованості за комісією 97,29 грн., пені 9728,23 грн., фіксованої частини штрафу 500 грн., відсоткової частини штрафу 716,06 грн.

20 квітня 2016 року до суду надійшло електронне повідомлення від ОСОБА_2 про застосування наслідків позовної давності (а. с. 38).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на збільшення позовної давності, а саме що згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») (Стандарт), які є частиною кредитного договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Дані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у справі у справі № 6-757цс15, яка є обовязковою для застосування всіма судами.

Таким чином, доказів збільшення позовної давності матеріали справи не містять.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, звернувшись до суду із позовом в березні 2016 року, пропустив строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі.

Колегія суддів також відхиляє наданий позивачем доказ у вигляді платіжного доручення № D0211L017Q, згідно якого ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості в розмірі 209,13 грн. 11 лютого 2013 року.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивачем не обґрунтовано, які поважні причини зумовлюють неподання до суду першої інстанції даного доказу, і яким чином суд першої інстанції мав його врахувати із врахуванням вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує обовязок кожної сторони доказування і подання доказів.

Крім того, оскільки доказів збільшення позовної давності позивачем не надано, платіжне доручення від 11 лютого 2013 року не спростовує висновків суду щодо її пропуску, оскільки із даним позовом до суду позивач звернувся 14 березня 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_3