Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/8117/15 Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/2693/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного 22.08.2005 року договору № ВТР4ЛЗ30370100 між ЗАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 2046,20 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців, по 22.08.2006 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, пені та штрафів, про які також зазначено в Умовах. За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до договору поруки, укладеного 20.07.2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5, останній виступив перед банком поручителем ОСОБА_4, зобов'язався неси відповідальність за укладеним кредитним договором за виконання названим позичальником своїх обов'язків у розмірі 1000 гривень, за що відповідачі виступають перед позивачем як солідарні боржники (п. 4 договору).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «17» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 194,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного договору у ОСОБА_4 утворилась заборгованість в загальному розмірі 38777,90 гривень, яка складається з: 1380,59 гривень - заборгованість за кредитом, 9674,21 гривень - заборгованість по процентам, 25400,34 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також (відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам) 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1822,76 гривень - штраф (процентна складова). в сумі 500 грн.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості у розмірі 38 777,90 грн. та судові витрати, а з ОСОБА_5 - 1000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи Банку в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, позивач пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду стягнення про стягнення заборгованості за кредитом.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного 22.08.2005 року договору № ВТР4ЛЗ30370100 між ЗАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивача, та відповідачем ОСОБА_4 останній отримав кредит у розмірі 2046,20 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців, по 22.08.2006 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, пені та штрафів, про які також зазначено в Умовах. За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до договору поруки, укладеного 20.07.2015 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_5, останній виступив перед банком поручителем відповідача ОСОБА_6, зобов'язався неси відповідальність за укладеним кредитним договором за виконання названим позичальником своїх обов'язків у розмірі 1000 гривень, за що відповідачі виступають перед позивачем як солідарні боржники (п. 4 договору).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 09.10.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 38777,90 гривень, яка складається з: 1380,59 гривень - заборгованість за кредитом, 9674,21 гривень - заборгованість по процентам, 25400,34 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також (відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам) 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1822,76 гривень - штраф (процентна складова). в сумі 500 грн.

З позовом до суду про стягнення з відповідачів боргу по кредитному договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 05 листопкада 2015 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині 3 статті 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено кінцевий термін повернення кредиту наданого ОСОБА_4, 22.08.2006 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся тільки 05 листопада 2015 . Про застосування позовної давності ОСОБА_4 подав до суду відповідну заяву (а.с. 97).

Разом із тим за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було , проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до письмових пояснень та розрахунку позивача розмір у межах строку позовної давності відсотків за кредитом за період з 28.10.2012 по 09.10.2015 року становить 2971,03 грн, пені за період з 28.10.2014 по 09.10. 2015 роки - 4772,22 грн. Разом сума до стягнення становить 7743,25 грн.

В частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_5 колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Кредитним договором визначено кінцевий строк повернення кредиту - 22.08.2006 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 05.11.2015 року, а тому до поручителя ОСОБА_5 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зобов'язання поручителя за договором поруки № 01/ АZ , який укладено 20.07.2015 року між Банком та ОСОБА_5 припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя є безпідставними. Крім цього, розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежений сумою в розмірі 1000 грн.

За таких обставин, колегія судів вважає за необхідним апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені за відсотками відносно ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст.88. ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 510,70 грн( п'ятсот десять грн., сім десять копійок.)

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року у цій справі скасувати. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 7743,25 грн( сім тисяч сімсот сорок три грн., двадцять п'ять копійок), які із них - 2971,03 грн - заборгованість за відсотками, 4772,22 грн - пеня..Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 510,70 грн( п'ятсот десять грн., сім десять копійок.) В задоволені позову відносно ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: