У Х В А Л А

15 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Воловецького нотаріального округу Закарпатської області Заяць Світлана Андріївна, про визнання договору дарування квартири недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено, визнано недійсним договір дарування квартири від 22 травня 2015 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року залишено без змін.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 55 Конституції України, частини першої статті 16 ЦК України та пункту 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який відмовляючи в задоволенні позову виходив із недоведеності заявлених вимог, а саме відсутності передбачених частиною першою статті 229 ЦК України, а також статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання спірного договору дарування недійсним. Крім того, суд зазначив про те, що позивач не навів обґрунтувань, яким чином і які його права та/або законні інтереси порушено унаслідок укладення спірного договору дарування між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, предметом якого є квартира, що йому не належала і не належить.

У наданій для порівняння ухвалі від 15 жовтня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які, встановивши наявність передбачених частиною першою статті 233 ЦК України підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири, дійшли висновку при визнання зазначеного договору недійсним й застосували наслідки його недійсності, визначені у частині першій статті 216 ЦК України.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, а також різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Воловецького нотаріального округу Закарпатської області Заяць Світлана Андріївна, про визнання договору дарування квартири недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 3 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема