Справа № 456/3940/15-ц
Провадження № 2/456/284/2016
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження ідеальною часткою ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом в якому просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування кімнатами зазначеними у технічному паспорті 1-8, 1-9, площеб 10, 3 кв.м.11,3 кв.м. відповідно, підвальнити приміщеннями, зазначеними в технічному паспорті цифрами І,ІІ,ІІІ, сходами, які розміщені у кімнаті, яка зазначена у технічному паспорті 1-5 у будинку № 23 по вул. І. Франка в м. Моршин Львівської області, шляхом демонтажу самовільно влаштованої перегородки; зобов'язати її звільнити вищенаведені кімнати; виселити ОСОБА_2 з кімнати, яка зазначена в технічному паспорті 1-9, знаходиться на другому поверсі будинку № 23 по вул. І. Франка в м. Моршин Львівської області та вселити її в дану кімнату.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що після смерті тітки ОСОБА_4, 06 липня 1998 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину, 07.07.1998 року дане свідоцтво зареєструвала у Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації, реєстровий № 93 від 07.07.1998 року. Вказана ? частина будинку належала померлій на підставі рішення народного суду м. Стрия від 23.06.1970 року, зареєстрованого в Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 03.11.1971 року за № 93. З цього часу будинок з господарськими спорудами перебував у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Ухвалою судового засідання Народного суду м. Стрия Львівської області від 03.11.1970 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про реальний розподіл будинку, згідно якої залишено ОСОБА_4 з будинку № 23 по вул. Івана Франка, кімнати по схематичному плану 1-1, 1-2, приміщення в светьолке, частину 1-8 корисливою площею 5 кв.м., частину приміщення 1-10 корисливою площею 1,1 кв.м., приміщення 1-9, частину приміщення веранди 1-7, підвальні приміщення І, ІІ, ІІІ, сходи ?, частину сараю «Б», частину прибудови, ? частину вбиральні, ? частину паркану.

Не дивлячись на те, що було проведено реальний розподіл будинку вона самовільно зайняла приміщення будинку, які їй виділені. Вона обіцяла звільнити її половину, однак на даний час надалі користується нею, мотивуючи це тим, що даний будинок є власністю її батька, а тому вона змушена була звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Пояснила суду, що вона є власником ? частини житлового будинку, що розташований в м. Моршин вул. Івана, Франка, 23, Львівської області. Запевнила суд, що відповідачка ОСОБА_2 створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй часткою житлового будинку, які проявились у неможливості нею користуватись кімнатою, що розташована на 2 (другому) поверсі даного житлового будинку.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні у позовні вимоги підтримала, вважає їх обґрунтованими, а тому позов просила задовольнити у повному обсязі, оскільки її довірительці чиняться перешкоди у користування та розпорядженні частиною будинку, яка належить їй на праві власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними. Пояснила суду, що вона дійсно загородила позивачці ОСОБА_1 вхід на 2 (другий поверх), оскільки остання позбавила її можливості входу у належну їй частину житлового будинку, в якому вона проживає, що змусило її створювати власний вхід до нього.

Представник відповідачки ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Посилається на те, що реального розподілу житлового будинку немає, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Народного суду м. Стрия, Львівської області від 23.06.1970 року ОСОБА_4, тітці позивачки по даній справі, виділено ? частину будинку за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Івана Франка, 23, а іншу ? частину цього ж будинку залишено її колишньому чоловіку ОСОБА_5.

Ухвалою судового засідання Народного суду м. Стрия, Львівської області від 03.11.1970 року мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 затверджено, згідно якої ОСОБА_4 з будинку № 23 по вул. Івана Франка залишено кімнати по схематичному плану 1-1, 1-2, приміщення в светьолке, частину 1-8 корисливою площею 5 кв.м., частину приміщення 1-10 корисливою площею 1,1 кв.м., приміщення 1-9, частину приміщення веранди 1-7, підвальні приміщення І, ІІ, ІІІ, сходи, ?, частину сараю «Б», частину прибудови, ? частину вбиральні, ? частину паркану. ОСОБА_5 відповідно до цієї ж ухвали Народного суду м. Стрия, Львівської області залишено ? частину приміщення 1-5 корисливою площею 3, 68 кв.м., приміщення 1-4, 1-3, приміщення у светьолці 1-8 корисливою площею 4,5 кв.м., частину приміщення І-10 корисливою площею 1,1 кв.м., приміщення І-ІІ, частину веранди І-7 корисливою площею 1, 7 кв.м., приміщення І-6 та по ? частині сараю, прибудови, вбиральні, паркану та погреб «Б».

04.08.1985 року ОСОБА_4, тітка позивачки, померла.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна громадянки ОСОБА_4, померлої 04.08.1985 року є ОСОБА_1, яка проживає в м. Моршин. вул. Івана Франка, 23, Львівської області. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з: ? частини деревяного жилого будинку «А-1» та відповідної частини господарських будівель , який в цілому складається з однієї кухні, трьох жилих кімнат площею 62, 4 кв.м. до якого належать сарай «Д», вбиральня «Ж», огорожа І, ворота 2, огорожа 3, водоколонка «К», розташованого на земельній ділянці розміром 1 891 кв.м. і знаходиться в м. Моршин, вул. Івана Франка, 23, Стрийського району, Львівської області.

Що стосується іншої половини вищенаведеного жилого будинку, то з договору дарування частини будинку від 17.02.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-806 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 добровільно, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, розуміючи значення своїх дій уклали цей договір, згідно якого ОСОБА_2 прийняла в дар від ОСОБА_5 ? частину житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, який знаходиться в м. Моршині по вул. Франка, 23 та розміщений на земельний ділянці, площею 1 891, 00 кв.м.. Однак, в даному договорі дарування не вказано, які саме житлові кімнати, що становлять ? частину житлового будинку прийняла в дар відповідачка по справі ОСОБА_2.

Відповідачка ОСОБА_2 оформила належні документи, які б підтверджували її право власності на вищенаведений житловий будинок, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 21.03.2006 року. Позивач по справі ОСОБА_1 також належним чином прийняла спадщину та оформила відповідні документи.

Ч.1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

В силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 10. ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень відповідно надавши докази (ст. 57-60 ЦПК України).

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що на даний момент є реальний розподіл житлового будинку, який на праві спільної часткової власності належить їй та відповідачці ОСОБА_2. Такий висновок суд зробив на підставі вивчених матеріалів справи, зокрема: свідоцтва про право на спадщину від 06.07.1998 року, який при вирішенні даного спору має найважливіше значення. З даного свідоцтва, як уже вище зазначалось, вбачається, що ОСОБА_1 успадкувала ? частину деревяного жилого будинку «А-1» та відповідну частини господарських будівель. Натомість, не зазначено якими саме відведеними кімнатами та частинами господарських будівель має право користуватись кожна із сторін, оскільки в договорі дарування частини житлового будинку відповідно до кого відповідачка ОСОБА_2 стала власницею іншої частини даного житлового будинку також не зазначено з чого саме складається належна їй частина.

Натомість суд приймає до уваги твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що реального розподілу будинку між сторонами немає, оскільки цей факт спростовується зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні дійсно встановлено факт, що сторонам по справі належить по ? частині житлового будинку, який розташований в м. Моршині, вул. Івана Франка, 23, Львівської області, однак на даний час між сторонами не встановлено реального розподілу житлового будинку, а внаслідок дій зі сторони позивача та відповідача у здійсненні перешкод один одному в користуванні належною їм часткою, суд приходить до переконання, що позов є невмотивованим, оскільки немає реального розподілу житлового будинку за вищенаведеною адресою, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження ідеальною часткою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_9