Справа № 127/3740/16-ц Провадження № 22-ц/772/1978/2016Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 30Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: Кучевського П.В.
Суддів: Вавшка В.С., Рибчинського В.П.
При секретарі: Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, про стягнення надміру виплаченої пенсії у розмірі 162908,23 грн., -

В С Т А Н О В И Л А :
В лютому 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії в розмірі 162908,23 грн.

Позовні вимоги заявлено на підставі ст. 1166 ЦК України та мотивовано тим, що ОСОБА_1 своєчасно не повідомив позивача про обставини, що впливають на припинення виплати пенсії, чим завдав матеріальну шкоду розмірі 162908,23 грн.

За правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що викладена у постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а15 ця категорія судових спорів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року вказаним вимогам Закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що наказом заступника Міністра оборони України від 19.08.2005р. №37 підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я) (а.с. 90).

27 вересня 2005 року ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачу була призначена пенсія за вислугу років. (а.с. 87)

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.06 за №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», органи Пенсійного фонду України з 1 січня 2007 року прийняли від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснювали призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» функції з призначення і виплати пенсій, а тому з 01 січня 2007 року головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - головне управління), продовжило виплату пенсії ОСОБА_1 призначену Вінницьким обласним військовим комісаріатом 27 вересня 2005 року.

Постановою Верховної Ради України від 3 лютого 2011 року №2991-VI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку. (а.с. 96)

28 лютого 2011 року відповідач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниці, правонаступником якого є управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. (а.с. 71, 95)

Вказаною заявою відповідач повідомив управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниці про те, що одержує пенсію (а.с.95).

Протоколом №8 від 03.03.2011р. засідання комісії для розгляду спірних питань пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення УПФУ в Замостянському районі м. Вінниці відмовлено ОСОБА_1 в призначенні довічного утримання згідно ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з відсутністю необхідного двадцятирічного стажу на посаді судді, передбаченого ст. 109, ст. 131 Закону. (а.с. 93-94)

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.06.2011р. у справі №2-а-2966/11/0206 визнано нечинним рішення комісії для розгляду спірних питань пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення УПФУ в Замостянському районі м. Вінниці, що ухвалене на засіданні від 3 березня 2011 року (протокол №8) про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано УПФ України в Замостянському районі м. Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді починаючи з 22.02.2011р.; допущено судове рішення до негайного виконання в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості з невиплаченого довічного грошового утримання за один місяць.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011р. постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.06.2011р. у справі №2-а-2966/11/0206 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди. Стягнуто з УПФУ в Замостянському районі м. Вінниці на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 грн. В решті постанову залишено без змін. (а.с. 103-109)

На виконання вищевказаних судових рішень, згідно з розпорядженням УПФУ в м. Вінниці №155711 від 25.01.2012р. ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді починаючи з 22.02.2011р. (а.с. 100)

В подальшому, 28 жовтня 2013 року ОСОБА_1 , відповідно до атестату №832, було знято з обліку в головному управлінні та припинено виплату пенсії за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (а.с. 17)

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 22 лютого 2011 року по 28 жовтня 2013 року відповідач одночасно отримав пенсію за вислугу років, призначену йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та щомісячне довічне утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виплата якого розпочата з 25 січня 2012 року на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці. Розмір виплаченої пенсії за вислугу років за період з 22 лютого 2011 року по 28 жовтня 2013 року складає 162908,23 грн. (а.с. 18)

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редації Закону від 8 липня 2011 року № 3668-VI передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «;Про Національний банк України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України», Положення про помічника-консультанта народного депутата України, та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Зазначена норма набула чинності 1 жовтня 2013 року.

Таким чином, з 01.10.2013р. відсутні правові підстави для одночасного отримання суддею у відставці пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, як слідує із позовної заяви ГУПФУ у Вінницькій, вимоги про повернення коштів заявлені на підставі ст. 1166 ЦК України. Зокрема, позивач вказує про завдання матеріальної шкоди бездіяльністю ОСОБА_1 , а саме неповідомленням у лютому 2011 року про отримання пенсії за вислугу років.

Однак, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам Закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної правової норми для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

При цьому, загальними принципами відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки особи якою завдана шкода, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіянням шкоди, вина відповідача. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз`яснено, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у заяві про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28 лютого 2011 року повідомив управління Пенсійного фонду про те, що він отримує пенсію (а.с.71)

Саме така форма повідомлення закріплена у додатку №1 «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органами Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1.

За змістом Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014р. №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 41/26486 Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України та разом з головні управління Фонду утворюють систему територіальних органів Фонду.

За таких обставин твердження апелянта, що відповідач повідомив не головне управління фонду а територіальне є безпідставними, оскільки положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не визначають який орган пенсійного забезпечення зобов`язаний повідомити пенсіонер.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Вищевказана заява ОСОБА_1 спростовує доводи ГУПФУ у Вінницькій області про те, що відповідач не повідомив позивача про отримання ним пенсії.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено відсутність його вини, що виключає юридичні підстави для задоволення позову на підставі ст. 1166 ЦК України.

Разом з тим механізм реалізації позивачем права на повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями визначено Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 р. за № 374/7695.

ГУПФУ у Вінницькій області, вказаним порядком не скористалося, а обрало спосіб захисту порушеного права саме на підставі статті 1166 ЦК України, про що вказано у позовній заяві.

Доводи позивача у письмових пояснення, наданих до апеляційного суду про те, що ГУПФУ у Вінницькій області користується базою ПВП ДКГ, а УПФУ у м. Вінниці АСОПД/КОМТЕКХ і дані обставини позбавили позивача своєчасно виявити факт нарахування ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не заслуговую на увагу з огляду на наступне.

Під час призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці, посадовим особам управління Пенсійного Фонду України у Замостянському районі міста Вінниці, які формували пенсійну справу відповідача, було відомо про факт отримання позивачем пенсії за вислугу років з моменту реєстрації заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, пенсійна справа ОСОБА_1 №155711 неодноразово надсилалась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для перевірки в порядку контролю, в результаті проведення таких перевірок не виявлено обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що неузгодженість роботи районного у місті управління з ГУПФУ у Вінницькій області, а також використання ними в роботі різних інформаційних систем (баз даних) не є підставою для покладення відповідальності на відповідача.

За своєю правовою природою спір, що виник між сторонами не є деліктним, оскільки відсутній факт правопорушення чи неправомірних дій зі сторони відповідача, а тому суд першої інстанції правильно визначився із правовою нормою, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, за відсутності між сторонами деліктного зобов`язання правовідносини між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема гл. 83 ЦК України (ст.ст. 1212-1215), що визначає умови повернення безпідставно набутого майна, у тому числі і пенсії.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, щодо застосування статті 1215 ЦК України у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 02 липня 2014 року по справі № 6-91цс14, яка в силу вимог ст. 360 7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За змістом статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

При цьому, положення ст. 1215 ЦК України передбачають, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

У спірних правовідносинах не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів у розмірі 162908,23 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною йому Управлінням ПФУ, а також відсутня рахункова помилка, тому зазначена сума у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України поверненню не підлягає.

Таким чинним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ГУПФУ у Вінницькій області. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський
Судді: /підпис/ В.С. Вавшко
/підпис/ В.П. Рибчинський
Згідно із оригіналом
Головуючий: П.В. Кучевський