Справа № 498/50/15-ц
Номер провадження 2/498/214/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Рімашевської О. В.,

за участю секретаря судового засідання Правда Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Михайлівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 23.05.2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №ODN0RX08760044, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2307,80 грн. Кредит видавався строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення 23.05.2007 року. При отриманні кредиту позичальник брав на себе зобов'язання погашати кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, передбачені «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам». Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, до теперішнього часу заборгованість за кредитом не погашена та відповідач продовжує користуватись кредитними коштами. Посилаючись на Умови надання кредиту, позивач ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року в сумі 15118,91 грн., в межах пятирічного строку позовної давності, визначеного п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, поклавши на відповідача судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. В заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій підтвердив факт отримання кредиту для придбання телефону. Просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності. Також просив розглянути справу за його відсутності, оскільки в теперішній час він перебуває на стаціонарному лікуванні, на підтвердження чого надана довідка КУ «Великомихайлівська центральна районна лікарня» № 523 від 12.07.2016 року.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлялись про дати розгляду справи, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду.

Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти в розмірі та на умовах, вказаних у договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит та виплатити відсотки, встановлені договором.

Тобто, законодавством передбачене право кредитора на отримання процентів за користування позичальником кредитних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 23.05.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ODH0RX08760044, за яким відповідач отримав споживчий кредит на суму 2307,80 грн. на строк до 23.05.2007 року (а.с. 6). Кредит видавався на умовах, визначених Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідач не оспорює факт отримання кредиту.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість по кредитному договору. Із позову вбачається, що позивач, будучі обізнаним про порушення умов кредитного договору, не вчинив будь яких дій з метою захисту своїх інтересів щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Даних про звернення до суду за захистом порушених прав позивача до позову не надано. У позові ставиться питання лише про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

П 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року встановлено, що Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Враховуючи, що відповідачем сума кредиту не повернута, він продовжує користуватись кредитними коштами, суд визнає правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Розглянувши позов в частині періоду стягнення заборгованості по відсоткам, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 23 травня 2006 року, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника від 23 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не надано, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23 травня 2006 року. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

При прийнятті рішення суд враховує, що відповідачем подана заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

На підставі аналізу наведених правових норм суд робить висновок, що до спірних правовідносин повинна застосовуватись загальна позовна давність, яка складає три роки до моменту звернення до суду за захистом порушених прав. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 21.05.2014 року, позивач має право ставити питання про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 21.05.2011 року; вимоги про стягнення заборгованості за період з 09.12.2009 року по 20.05.2011 року задоволенню не підлягають у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Перевіривши обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками за період з 21.05.2011 року по 09.12.2014 року, суд дійшов до наступного.

До позову наданий розрахунок заборгованості за кредитом, пред»явленої до стягнення, за період з 23.05.2006 року по 24.05.2007 року помісячно, зазначена заборгованість станом на 22.09.2008 року та станом на 09.12.2014 року.(а.с.5)

Згідно з розрахунком, заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 23926,67 грн. Будь яких розрахунків, які чітко підтверджують період виникнення заборгованості , порядок її нарахування та суму пред»явленої до стягнення заборгованості суду не надано.

Із наданого розрахунку неможливо визначити суму заборгованості, яка виникла за період з 21.05.2011 року по 09.12.2014 року.

У відповідності до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При прийнятті рішення суд враховує, що позивачем не надані розрахунки суми, пред»явленої до стягнення, із зазначенням періоду її виникнення та порядку нарахування. Наданий розрахунок не дозволяє суду самостійно обчислити розмір заборгованості по процентам за період з 21.05.2011 року по 09.12.2014 року. Представник позивача в судове засідання не з»явився, та просив розглядати справу на підставі наявних доказів.

Оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, суд доходить до висновку про неможливість задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21.05.2011 року по 09.12.2014 року у зв»язку з неможливістю визначення суми заборгованості, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за їх безпідставністю.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, позов в частині стягнення на користь позивача суми сплаченого судового збору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.. 10,11, 209,212 ЦПК України, на підставі ст.. 1054,634,526, 530, 610, 612, 256,257,261, 259, 207, 267 ЦК України, суд

В С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості по процентам за період з 09.12.2009 року по 20.05.2011 рік відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості по процентам за період з 21.05.2011 року по 09.12.2014 року відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційному суді Одеської області через Великомихайлівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий : О.В.Рімашевська