Провадження № 22-ц/780/3303/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 52 19.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Волинець Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заборгованості по авансовим звітам, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на її користь 5 133 грн. 84 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні, 1 946 грн. 34 коп. заборгованості по авансових звітах, 42 742 грн. 81 коп. середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку (період затримки з 24 червня 2014 року по 30 вересня 2015 року), 2 968 грн. 22 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати, 10 000 грн. у якості відшкодування за спричинену моральну шкоду; зобов'язати Державне підприємство дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» надати позивачу довідки про нараховану та невиплачену їй заробітну плату станом на 30 вересня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 червня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв'язку з поданою заявою та видано трудову книжку, але заробітну плату не було виплачено та не надано довідку про стан заборгованості на день звільнення. Станом на день звернення до суду заборгованість по заробітній платі складає 5 133 грн. 84 коп. Крім того, під час роботи на ДП «Укрдорзв'язок» виникла також заборгованість за авансовими звітами. 10 вересня 2014 року і 30 квітня 2015 року позивач повторно зверталась до ДП «Укрдорзв'язок» з претензією-вимогою, в якій просила відповідача виплатити їй заробітну плату та інші кошти, виплатити середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та надати довідки про нараховану і невиплачену їй заробітну плату. Позивач так і не отримала від відповідача жодних відповідей.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував причини не нарахування та невиплати відповідачем заробітної під час роботи ОСОБА_2 Позивач не отримувала заробітну плату розміром 0 (нуль) гривень, як зазначено в довідці. Суд позбавив позивача права на отримання заробітної плати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом № 42-к про припинення трудового договору Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» від 24 червня 2014 року та звільнено ОСОБА_2 з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_2 від 11 червня 2014 року з 24 червня 2014 року та виплачено грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 11 грудня 2013 року по 24 червня 2014 року.

ОСОБА_2 направила претензію-вимогу до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок», в якій просила надати довідки про нараховану та невиплачену їй заробітну плату станом на 24 червня 2014 року, на 01 липня 2014 року та на дату отримання даної претензії-вимоги. ОСОБА_2 просила відповідача надіслати довідки в 10-денний термін з дати отримання даної претензії-вимоги на її поштову адресу, і також просила виплатити їй нараховану та невиплачену заробітну плату, виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно наданої представником відповідача Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» довідки про доходи № 36 від 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 дійсно працювала в Державному підприємстві «Укрдорзв'язок» і заборгованість по заробітній платі станом на 10 листопада 2015 року становить 0,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заборгованості по авансовим звітам, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, якими обґрунтовує свої позовні вимоги.

При цьому знаючи, що відповідач на її звернення відповідних документів не надав, позивач, як при зверненні до суду так і під час розгляду справи по суті належним чином передбачені законом процесуальні можливості витребування необхідних доказів не використав, а саме не просив суд витребувати відповідні довідки про заборгованість.

Сприяючи стороні позивача у здійсненні її процесуальних прав у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції відповідно до ухвали суду від 05 липня 2016 року витребовував у Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» довідку про нарахування ОСОБА_2 заробітної плати за період з 11 грудня 2013 року по 24 червня 2014 року. Однак, відповідач відмовився надати зазначені документи.

Будь який інших клопотань від позивача та його представника, в тому числі і про забезпечення чи вилучення необхідних доказів, до суду не надходило.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю та прийняв рішення на підставі наявних у справі доказів, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кулішенко Ю.М.

Яворський М.А.