УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 7, за умовами якого товариство передало відповідачу кредит у розмірі 15 300,00 грн, які позичальник зобов'язувався повертати частинами згідно умов договору і графіку.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого позивач набув право вимоги заборгованості за зазначеним вище кредитним договором.

Позивач зазначав, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 10 березня 2015 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ПростоФінанс» становила 36 074,81 грн, з яких: 13 065,96 грн заборгованості за кредитом, 3 797,85 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 16 218,00 грн комісії та 2 993,00 грн штрафу, які позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому, посилаючись на невідповідність вимогам закону договору купівлі-продажу кредитного портфелю, недотримання відповідачем істотних умов цього договору та неповідомлення його про його укладення, просив визнати зазначений договір недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 13 365,74 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним 25 березня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_6 № 7, яка складається з 2 961,74 грн заборгованості зі сплати процентів та 10 404,00 грн заборгованості зі сплати комісії. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що указані ОСОБА_6 обставини не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та ухвалюючи в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, апеляційний суд виходив з того, що у зв'язку з неповерненням суми кредиту вчасно позивач має підстави для нарахування й отримання процентів за користування кредитними коштами та комісії за весь час користування кредитними коштами, але в межах визначеної законом позовної давності - 3 роки.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 березня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_6 (позичальник) укладено кредитний договір № 7, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15 300,00 грн на 24 місця, які позичальник зобов'язувався повертати частинами згідно умов договору та графіку до 10 квітня 2010 року, сплатити 8 % річних за користування кредитом, а також щомісяця комісію за управління кредитом в розмірі 2 %.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого та на підставі ст. 512 ЦК України позивач набув право вимоги заборгованості за Договором.

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 10 березня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 36 074,81 грн, з яких: 13 065,96 грн заборгованості за кредитом, 3 797,85 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 16 218,00 грн комісії та 2 993,00 грн штрафу.

Останній платіж ОСОБА_6 за договором було здійснено 02 грудня 2009 року в сумі 99,00 грн.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, 19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року № 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість зі тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Із позовом, що розглядається, банк звернувся 30 квітня 2015 року (згідно відбитку календарного штемпеля поштового відділення про прийняття конверта банку для пересилання).

Перевіряючи правильність застосування норм закону про позовну давність до спірних правовідносин судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом про стягнення суми кредиту з пропуском визначеного законом строку звернення.

Разом з тим, стягуючи з відповідача заборгованість по процентам та комісії з 30 квітня 2012 року, апеляційний суд у порушення ст. 213 ЦПК України не звернув уваги на те, що право вимагати повернення даної заборгованості у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк позовної давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Допущені апеляційним судом неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, тому рішення суду апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук