У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила:

- визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

- поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, а за відповідачем - на автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалась на те, що вона з 18 вересня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2012 року.

Вказала, що за час перебування у шлюбі ними придбано вказану вище квартиру, яка зареєстрована на ім'я відповідача, а також автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який також зареєстровано за відповідачем.

Позивачка зазначала, що від шлюбу сторони мають двох дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні, а рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на дітей у розмірі 400 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

З огляду на вказане вважала, що зазначене є підставою для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя, у звязку із чим просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2005 року між ним та акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») було укладено кредитний договір на суму 11 200,00 доларів США для придбання спірної квартири, і починаючи з березня 2012 року він виконував зобов'язання за даним кредитом за рахунок самостійних коштів, сплативши суму в розмірі 179 590 грн 05 коп.

Вважаючи, що зазначений кредитний договір укладено в інтересах сім'ї, оскільки за його рахунок придбано квартиру, а тому цей кредит є спільним боргом подружжя, просив визнати кредит в сумі 11 200,00 доларів США, отриманий згідно з кредитним договором між ним та АТ «Кредобанк» від 29 квітня 2005 року, спільним боргом подружжя та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1/2 частини сплачених коштів.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року первинний позов задоволено.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Поділено майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - права власності на автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано кредит в сумі 11 200,00 доларів США, отриманий ОСОБА_4 згідно з кредитним договором № 495/05/1-16-2005, укладеним між ОСОБА_4 і АТ «КредитБанк» 29 квітня 2005 року, таким, що використаний в інтересах сім'ї та є спільним боргом ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за сплаченим кредитом у розмірі 40 069 грн 67 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і ухвалено у цій частині нове рішення, яким визначено ідеальну частку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 по Ѕ частини кожному.

Припинено право ОСОБА_3 на Ѕ частки у спільній сумісній власності подружжя на автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частки на автомобіль у розмірі 34 078 грн 50 коп., яка внесена на депозитний рахунок апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_4 згідно з квитанцією № 15138110 від 17 лютого 2016 року, шляхом списання (перерахування) цієї суми з депозитного рахунку апеляційного суду Закарпатської області № НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3

У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи первинний позов, виходив з того, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте виходячи з того, що ОСОБА_3 проживає у цій квартирі разом з неповнолітніми дітьми, а ОСОБА_4 має місце проживання у будинку своїх батьків, а також те, що між сторонами мають місце неприязні відносини, які породжують конфліктні ситуації у присутності дітей, що унеможливлює поділ вказаної квартири і окреме проживання у ній сторін, дійшов висновку про можливість відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, а за ОСОБА_4 - на автомобіль.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд виходив з того, що вказаний вище кредит був використаний в інтересах сім'ї, оскільки за його рахунок придбано спірну квартиру, а тому є спільним боргом ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у зв'язку із чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за сплаченим кредитом у сумі 40 069 грн 67 коп.

Таким чином суд першої інстанції з урахуванням кредитного боргу поділив спірне майно шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру, а за ОСОБА_4 - на автомобіль.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первинного позову та визначаючи ідеальну частку сторін у вказаній квартирі по Ѕ кожному, виходив з того, що відсутні правові підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України дійшов висновку, що частки подружжя є рівними. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржувалося ОСОБА_4 лише в частині задоволення первинного позову, а тому апеляційний суд відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України перевіряв законність та обґрунтованість рішення місцевого суду тільки в цій частині.

Таким чином, пославшись у мотивувальній частині свого рішення на те, що рішення суду першої інстанції щодо вирішення зустрічного позову не переглядається, та не надаючи будь-якої правової оцінки доводам сторін та обставинам справи в частині вирішення цього позову, апеляційний суд в резолютивній частині свого рішення залишив рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Тобто мотивувальна частина рішення суду апеляційної інстанції протирічить резолютивній частині, що не відповідає роз'ясненням, викладеним у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору. У тому числі з огляду на те, що позивач не оскаржила рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири та стягнення з неї Ѕ частини кредиту, проте рішенням апеляційного суду ухвалено нове рішення, яким визнано за сторонами по Ѕ частини квартири, і в резолютивній частині цього рішення в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, а відтак у тому числі й стягнення Ѕ частини сплаченого кредитного боргу; при цьому суд першої інстанції стягнув цей борг з урахуванням того, що всю квартиру передано у власність позивачки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана