АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4555/16 Справа № 186/1706/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування втраченого заробітку, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_3 про відшкодування втраченого заробітку, мотивуючи тим, що вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на пять років, задоволено його цивільний позов у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину та призначення йому покарання залишено без змін, але з підстав, передбачених ч.5 ст.74, ч.1.ст.49 КК України, ОСОБА_3 звільнено від призначеного судом першої інстанції покарання у звязку зі спливом строків давності, а в частині вирішення цивільного позову справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Вказував на те, що вироком суду встановлено факт того, що ОСОБА_3 25 березня 2004 року близько 16:05 години на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин біля гаража №37, розташованого в гаражному кооперативі «Південний» м.Першотравенська, діючи навмисно, завдав йому не менше чотирьох ударів рукою в ділянку голови, заподіявши при цьому тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді параорбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи 39/11 від 22 червня 2012 року, належать до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами конюнктиви та субконюктивальним крововиливом, що призвело до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору.

Зазначав, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 у нього розвинулася субатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, викликали розлад здоровя і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя і належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоровя, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3, як фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязаний відшкодувати йому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь втрачений у звязку із втратою загальної працездатності внаслідок злочину, заробіток (дохід) в сумі 274.245 грн.; стягнути з відповідача на його користь втрачений у звязку із втратою загальної працездатності внаслідок злочину, заробіток (дохід) у розмірі 2,5 (дві цілих пять десятих) мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлений законом України, щомісячно та постійно, починаючи з 01 лютого 2016 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року, частково зміненим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України його звільнено від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності. Вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року встановлено, що 25 березня 2004 року близько 16 години 05 хвилин ОСОБА_3, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, біля гаражу №37, розташованого в гаражному товаристві «Південне» м.Першотравенська, діючи навмисно, наніс не менше чотирьох ударів рукою в область голови ОСОБА_2, заподіявши йому при цьому наступні тілесні ушкодження: краніо-лицева травма у вигляді пара орбітальних синців, садна надбрівної ділянки та перелом кісток носа, які за своїм характером відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та у вигляді контузії правого очного яблука з розривами конюктиви та субконюктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниженню гостроти зору, а в подальшому до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки та фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулася субатрофія очного яблука та птоз верхньої повіки правого ока, які за своїм характером, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №39/11 від 22 червня 2012 року викликали у ОСОБА_2 розлад здоровя і призвели до наслідків, які заподіяли 50% постійної втрати загальної працездатності та непоправного знівечення обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками розладу здоровя, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та які спричинили непоправне знівечення обличчя ОСОБА_2

Скасовуючи вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 18 вересня 2014 року зазначив, що не було приведено розрахунок середнього заробітку потерпілого за дванадцять або три останні календарних місяці, що передували пошкодженню здоровя, не наведено розрахунок розміру втраченого заробітку та чому стягнуто втрачений заробіток довічно.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

З висновку експерта №39/11 від 22 червня 2012 року, складеного судово-медичною експертною комісією ДУ Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, (т.1 а.с.45-56), вбачається, що у ОСОБА_2 після події 25 березня 2004 року в результаті травматичної дії мала місце контузія правого очного яблука з розривами конюктиви та субконюктивальним крововиливом, яка призвела до підвивиху кришталика, зниження гостроти зору, а в подальшому, незважаючи на правильно проведене лікування до запальних явищ у судинній оболонці, відшаруванню сітківки, фіброзних змін склоподібного тіла, внаслідок чого розвинулась субатрофія очного яблука, птоз верхньої повіки правого ока.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що висновком, на який посилається позивач, зазначено відсоток втрати загальної працездатності, але не встановлено з якого часу вона настала та по який час її встановлено, а в ході судового розгляду позивач та його представники відмовилися від проведення будь-яких медичних експертиз, так як вважають, що встановлення дати настання стійкої втрати професійної (загальної працездатності) та строк на який таку втрату встановлено, відноситься до компетенції суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на час спричинення ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, позивач перебував в трудових відносинах з Павлоградським енергопідприємством в якості електромонтера з 18 квітня 2002 року, звільнений з цього підприємства за власним бажанням 26 квітня 2005 року.

В подальшому позивач знаходився в трудових відносинах з Першотравенським МЖКП з 23 травня 2005 року по 22 серпня 2011 року; з ТОВ «Сігма-Ком» з 01 вересня 2011 року по 29 січня 2012 року; з Першотравенським МЖКП з 10 лютого 2012 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки на імя позивача, яка знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.91-93).

Згідно абз.2,3 п.22 постанови Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, з наступними змінами та доповненнями, відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. Суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання, а особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати у строки, зазначені в підпунктах "а","б" п.20 цієї постанови.

Розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. При втраті заробітку внаслідок ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, його відшкодування має провадитися Фондом у вигляді щомісячних страхових виплат, сума яких при одночасному призначенні пенсії по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком (професійним захворюванням) не повинна перевищувати середньомісячного заробітку до ушкодження здоров'я (при цьому визначені раніше розміри щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності зменшенню не підлягають). Якщо у випадках, передбачених статтями 457,461 ЦК, у зв'язку з ушкодженням здоров'я потерпілому призначено пенсію або збільшено ту, яку він одержував раніше, розмір відшкодування визначається за відрахуванням із утраченого заробітку відповідно суми призначеної пенсії або суми, на яку її збільшено. Пенсія з інших підстав, призначена потерпілому як до, так і після ушкодження здоров'я, підлягає заліку в частині, яка могла бути призначена йому у зв'язку з цим ушкодженням здоров'я. Визначені таким чином суми відшкодування виплачуються незалежно від одержуваних у наступному потерпілим пенсії, заробітку, доходів, стипендії. Зміна розміру відшкодування на вимогу потерпілого провадиться у випадках і в порядку, передбачених ст.463 ЦК (п.12 постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч.1 ст.1195, ч.1 ст.1197 ЦК України,).

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи знаходиться особа у трудових відносинах. Так, якщо каліцтво чи інше ушкодження здоровя було завдане особі, яка працювала за трудовим договором, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконання певної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І,II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають: середній місячний заробіток потерпілого; ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Фактором, який впливає на розмір втраченого заробітку (доходу), є ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. При цьому слід зауважити, що втрата працездатності може бути тимчасова або стійка (тривала).

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Позивачем у суді першої інстанції 07 квітня 2015 року було заявлене клопотання про призначення по даній справі судово-медичної експертизи та на вирішення якої просив поставити питання: з якого часу (визначити дату) та в якому розмірі (визначити відсоток) у ОСОБА_2 настала втрата професійної, загальної працездатності внаслідок заподіяння йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень 25 березня 2004 року, що призвело до наслідків, які спричинили 50% постійної втрати ОСОБА_2 загальної працездатності. Проведення експертизи доручити Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України м.Київ.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року вказане клопотання було задоволене частково. Призначено по справі судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:- з якого часу (визначити дату) та в якому розмірі (визначити відсоток) у ОСОБА_2 настала втрата професійної, загальної працездатності внаслідок заподіяння йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень 25 березня 2004 року? - яка ступінь втрати ОСОБА_2 загальної працездатності внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень 25 березня 2004 року, виходячи з вимог п.п.а п.2.1.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Міністерством охорони здоровя України від 17 січня 1995 року №6 та враховуючи травму ока у дитинстві, внаслідок якої у ОСОБА_2 мала місце після травматична катаракта правого ока та зниження гостроти зору до 0,01 н/к до травми 25 березня 2004 року? Проведення експертизи було доручено Дніпропетровському обласному бюро судово-медичних експертиз (т.1 а.с.139-140).

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

24 квітня 2015 року, 20 травня 2015 року, 25 травня 2015 року позивач заявив відвід експерту (т.1 а.с.150,160-162,182-185).

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід експертній установі КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» відмолено (т.1 а.с.187).

11 серпня 2015 року до міського суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4, в якій позивач ОСОБА_2 відмовляється від проведення по справі судово-медичної експертизи (т.2 а.с.44-45).

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

За змістом п.18 розділу ІІІ Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року №83, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров'я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Відповідні положення закріплено й в п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317.

Відповідно до змісту п.2.4.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року №6, участь кількох експертів є обов'язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної працездатності.

Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експерти з республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.

Згідно п.п.2,3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року №6, комісійні судово-медичні експертизи у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів, республіканського бюро (Автономної Республіки Крим) і в судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду.

Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення терміну зачаття, здатності до запліднення, проценту втрати професійної працездатності (додаток) і правильності надання медичної допомоги у випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення».

Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування ст.1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності, а потреби інваліда у протезуванні мають підтверджуватися висновком медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п.10 Додатку до Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року №6, при визначенні ступеня втрати професійної працездатності у кожному конкретному випадку слід враховувати виразність порушень функції організму, при відсутності органа ступінь компенсації втрачених функцій, здатність потерпілого виконувати в тому чи іншому ступені роботу за основною професією або роботу таку саму за кваліфікацією і оплатою, включаючи можливість виконувати роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за своєю професією або близькою за кваліфікацією. При можливості потерпілим виконувати роботу тільки в спеціально створених умовах встановлюється не менш 70% втрати професійної працездатності.

Таким чином, законодавець встановлює лише нижню межу для визначення ступеня втрати професійної працездатності, а тому конкретний ступінь втрати професійної працездатності встановлюється експертами залежно від характеру порушень функцій організму та здатності потерпілого у звязку з цим виконувати роботу.

У висновку експерта №39/11 від 22 червня 2012 року, складеного судово-медичною експертною комісією ДУ Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, зазначено, що конкретні відсотки стійкої загальної втрати працездатності встановлюються у цивільній справі.

Крім того, з даного висновку експерта вбачається, що експертами оглядались матеріали МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) відносно позивача ОСОБА_2, відповідно до яких гострота зору у нього в 1995 році була 0,02 н/к; у 1998 році 0,02 н/к; у 1999 році 0,01 н/к; у 2000 році 0,02 н/к; у 2001 році 0,01 н/к.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу п.п.1,11 Положення про медико-соціальну експертизу, п.п.3,26,27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 Цивільного кодексу України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту проходження ним необхідних обстежень, оглядів, а також направлення відповідного лікувально-профілактичного закладу на медико-соціальну експертизу, як того вимагає законодавство України про охорону здоровя.

Зважаючи на те, що позивач відмовляється від проведення МСЕК передбаченої законодавством, а суд позбавлений можливості встановити дату та розмір у відсотках втрати професійної, загальної працездатності у ОСОБА_2 внаслідок дій відповідача, оскільки суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватися потерпілому з дня втрати працездатності, яку повинна встановити МСЕК, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість задоволення позовних вимог.

Згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5