н/п 2/490/1594/2016 Справа № 490/5475/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2016 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участю представників сторін ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ , ОСОБА_2, третя особа ПАТ ОСОБА_3 Аваль про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними, визнання недійсним ОСОБА_4 про реаліацію предмета іпотеки , визнання недійсним Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати прилюдні торги з реалізації нерухомого майна нежитлових приміщень за адресою по вул. Адміральська, № 7а/1 у м.Миколаєві , які складаються з нежитлових приміщень з 2-1 по 2-14 на цокольному поверсі житлового будинку по вул. Адміральська, № 7а/1 у м.Миколаєві , які проведені 28 грудня 2012 року ПП Нива-В.Ш. в особі філії 15, які оформлені протоколом № 1512296 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна , яке належить ОСОБА_1; в звязку з чим визнати недійсним ОСОБА_4 про реалізацію предмета іпотеки від 15 січня 2013 року , який затверджений начальником Центрального ВДВС ММУЮ ; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів , видане приватним нотаріусом Миколаївського МНО ОСОБА_5 від 25 лютого 2013 року за реєстровим номером № 324, як наслідок скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на вказані нежитлові приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в провадженні Центрального ВДВС ММУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 14.05.2010 року про стягнення на користь ВАТ ОСОБА_3 Аваль заборгованості за договром у розмірі 1145193,41 грн. Вищезазначені нежитлові приміщення предмет іпотеки за даним договором - був реалізований Центральним ВДВС ММУЮ з істотними порушеннями вимог закону. Так, відповідачами не було взагалі повідомлено боржника про час та місце проведенні прилюдних торгів, так і не було надіслано акт опису та арешту майна і повідомлення про проведення оцінки майна,щшо позщбавило її права на оскарження оцінки іпотечного майна та його стартової ціни продажу. Також, в провадженні Центрального ВДВС перебували і інші виконавчі провадження, що в були зазначені різні види торгів - реалізація арештованого майна та реалізація предмету іпотеки. Самі торги прведені ПП ОСОБА_6Ш., також з численними порушеннями , оскільки , по-перше, розміщені оголошення про проведення торгів не містили необхідних реквізитів та повної інформації, а по-друге, при реалізації майна на торгах був зареєстрований лише один покупець.

Справа прийнята суддею Гуденко О.А. до свого провадження року.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги з викладених в позові та письмових доповненнях підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, а також заявивив, що позивачка самостійно надала представнику Банку ключі від приміщення для продажу його на прилюдних торгах, отже була обізнан про реалізацію предмета іпотеки в рахунок погашення боргу.

Представник Центрального ВДВС в судових засіданнях просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованістю, оскільки жодних порушень законодавства при проведнні торгів , які вплинули на прав позивача, ні ДВС, ні торгівельною організацією допущені не були.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

21 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ ОСОБА_3 Аваль ( правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_3 Аваль - далі ОСОБА_3) укладено іпотечний договір, за умовами якого позивачка передала в іпотеку Банку нежитлові приміщення за адресою по вул. Адміральська, № 7а/1 у м.Миколаєві , які складаються з нежитлових приміщень з 2-1 по 2-14 на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 , загальною площею 139,8 кв.м., по вул. Адміральська, № 7а/1 у м.Миколаєві в рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором № 014/01-04/08-33- від 21 травня 2008 року в розмірі 142 850 доларів США в строк до 20 травня 2023 року зі сплатою відсотків.

Дані приміщення належали позивачці на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 21.05.2008 року .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2010 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зверталася до господарського суду Миколаївської області з заявою про порушення справи про банкрутство. В процесі ліквідації спірні нежитлові приміщення були оцінені за реальною ринковою вартістю станом на 30 вересня 2010 року у 175 000 грн. і за договором купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року ( укладеним в простій письмовій формі) ці приміщення ( без зазначення, що майно є предметом іпотеки і перебуває під обтяженням) відчужено за 122 500 грн. Отже, наведене спростовує твердження позивачки , що відсутністю можливості оскарження оцінки майна порушені її права, до того ж жодного доказу того, що ціна оцінки та продажу не відповідає належній вартості предмету іпотеки на час його реалізації вона суду не надала і на такі не посилался.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєв від 2010 року стягнуто на користь Банку з ОСОБА_1 150 218,85 доларів США, що еквівалентно 1145193,41 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/01-04/08-33- від 21 травня 2008 року, а також суму судового збору 1950 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 12 квітня 2012 року надала начальнику управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів Банку у відповідь на повідомлення Банку щодо рішення Центрального районного суду м. Миколаєва про стягнення з неї заборгованості в загальному розмірі 1 147 143,41 грн. - Заяву що у зв'язку з постійним виїздом за кордон та для подальшої можливості реалізації іпотечного майна - нежитлових приміщень по вул. Адміральська, 7а/1 у м. Миколаєві у встановленому законом порядку передала ключі від зазначених приміщень та копії правовстановлюючих документів .

Як вбачається з копії виконавчого провадження № 108/13 , 16.01.2012 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ, на підставі виконачого листа № 2-2-246/2010 , виданого14 травня 2010 року на підставі вищевказаного рішення суду, відкрито виконавче провадження.

В т ой же день постанова направлена на дві адреси ОСОБА_1 - за місцем реєстрації по вул. Лісова, 15 та за адресою вул. Дачна, 55 - проте листи повернуті в звязку з тим, що адресат не проживає .

Також 16 січня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , а також направлені відповідні запити щодо виявлення майна та доходів боржника.

Виклики за адресою реєстрації боржника ОСОБА_8, 15 , а також за адресою знаходження спірного майна, надсилалися 31.01.2012 року , 22.02.2012 року - поверталися з відміткою, що адресат не проживає.

ОСОБА_4 державного виконавця від 01.02.2012 року - боржник за викликом державного виконавця не з'явився.

ОСОБА_4 державного виконавця від 30.01.2012 року , 02.03.2012 р. за адресою м. Миколаїв, вул. Адміральска, 7а/1 боржника майновий стан боржника неможливо перевірити , так як двері ніхто не відчинив.

10 травня 2012 року державним виконавцем проведено опис і арешт іпотечного майна в присутності представника стягувача Банку, який надав ключі від приміщення , та передано на відповідальне зберігання представнику торгівельної організації ПП ОСОБА_6Ш. З ОСОБА_4 опису вбачається, що приміщення не використовується.

Копію вказаного акту в той же день надіслано стягувачу і боржнику .

Постановою державного виконавця від 11.05.2012 року призначено експерта, субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні - для оцінки вартості описаного та арештованого майна і 12 червня 2012 року суб'єкт оціночної діяльності склав звіт про оцінку зазначених нежитлових приміщень , вартість яких на дату оцінки становила 231 тис. 627 грн.

Повідомлення про оцінку арештованого майна надсилалося ОСОБА_1 також за трьома адресами 19 червня 2012 року рекомендованим поштовим листом, що підтверджується реєстром відправлення поштової кореспонденції.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 27 червня 2012 року виконавче провадження ВП № 30684395 , яке передано з Заводського ВДВС , прийнято до примусового виконання.

Як вбачається з довідки Центрального ВДВС , станом на 13 вересня 2012 року до відділу повідомлень про оскарження оцінки арештованого майна від сторін або від суду не надходило.

У вересні Центральним ВДВС була подана заявка на реалізацію арештованого майна - з усім передбаченими ЗУ "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом МЮ України від 02.04.2012 р.№ 512/5 переліком документів.

Відповідно до Договору № 1512296 від 28.09.2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) , укладеним між Центральним ВДВС та ПП "Нива-В.Ш." в особі директора Філії № 15 - на 26 жовтня 2012 року були призначені прилюдні торги з реалізації вказаного нежитлового приміщення за стартовою ціною 231 627 грн., які не відбулися через відсутність зареєстрованих покупців.

06 листопада 2012 року державний виконавець здійснив переоцінку майна на 25 %, з урахуванням якої вартість майна становила 173 720 грн 25 коп.

На 30 листопада 2012 року призначено повторні торги з реалізації арештованого майна зі стартовою ціною 173 720 грн 25 коп., які не відбулися через відсутність зареєстрованих покупців.

Простою поштовою кореспонденцією надсилалися в той же день повідомлення усім сторонам виконавчого провадження, в тому числі позивачці , повідомлення про час, місце проведення прилюдних торгів , а також про переоцінку майна після того, як торги не відбулися.

06 грудня 2012 року державний виконавець здійснив переоцінку майна на 50 %, з урахуванням якої вартість майна становила 115 813 грн 50 коп.

На 28 грудня 2012 року призначено втретє торги з реалізації арештованого майна зі стартовою ціною 115 813 грн 50 коп., про що повідомлено позивачку за місцем реєстрації 12.12.2012 року.

Інформаційні повідомлення про проведення на 26 жовтня та 30 листопада ,28 грудня 2012 року торгів були розміщені на офіційному веб-сайті державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України завчасно - 10 жовтня та 14 листопада , 11 грудня 2012 року відповідно, ці повідомлення містили інформацію про лот - нерухоме майно, а також про дату час і місце ознайомлення з майном, дату час і місце проведення прилюдних торгів, ціну лоту, регіон та місцезнаходження майна, розмір та строк внесення гарантійного внеску.

Наведені представниками позивачки порушення про те, що в повідомленні не зазначені повні реквізити сплати гарантійного внеску, боржника та стягувача , не вплинули на результат прилюдних торгів, оскільки потенційні покупці могли за більш детальною інформацією про нерухоме майно, яке виставлялося на прилюдні торги, зателефонувати за номером телефону, який було зазначено в цьому ж інформаційному повідомленні для довідок, або перейти за відповідним посиланням на веб-сайтах, або ж у попередньо узгоджений з організатором торгів час і призначеному місці ознайомитися з майном, про що також було вказано в розміщеній інформації.

Спірні приміщення були реалізовані 28 грудня 2012 року за ціною 115813,50 грн. на третіх прилюдних торгах, в яких узяв участь один учасник ОСОБА_2, який і став переможцем торгів, про що складено протокол № 1512296 .

В січні 2013 року ОСОБА_4 державного виконавця про реалізацію нерухомого майна з прилюдних торгів був направлений за адресою реєстрації ОСОБА_1, проте повернуто 20.03.2013 року з відміткою пошти що " адресат не проживає "таких нет".

25 лютого 2013 року ПН ММНО ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_9 15.01.2013 року видано Свідоцтво, яким посвідчила, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з : нежитлових приміщень з 2-1 по 2-14 на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 139,8 кв.м., що знаходяться за адресою по вул. Адміральська, № 7а/1 у м.Миколаєві.

25 лютого 2013 року проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на зазначені приміщення.

Постановою державного виконавця від 16 квітня 2013 року, після того як зроблено запити щодо наявності рахунків боржника в банківських установах і отримані відповіді про відсутність коштів , виконавчий документ повернуто стягувачу АТ "ОСОБА_3 Аваль" - коштів від реалізації майна боржника недостатньо для задоволення всіх вимог стягувача , інше майно, кошти на рахунках боржниа відсутні.

У постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012р., прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (справа 6-116цс12), підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Також, у вищевказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що при розгляді спору про визнання прилюдних торгів недійсними судам необхідно встановити чи дотримані спеціалізованою організацією вимоги п. 3.11 Тимчасового положення про повідомлення боржника про час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Порядок підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса або за рішенням суду визначено Інструкцією про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Мінюсту України 15 грудня 1999р., зокрема, п. 5.11 та п.5.13.

Пунктом 3.11. Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Частиною 3 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні у двох місцевих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Частиною 5 статті 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

При цьому суд не може взяти до уваги посилання в позові на те, що позивачка не отримувала жодних документів виконавчого провадження , оскільки всі документи направлялися на адресу її зареєстрованого місця проживання (як неодноразово наголощували в судовому засіданні її представники, вона прописана за цією адресою за по тепершінй час), проте жодним чином ні банк, ні державних виконавців вона не повідомила про зміну адреси проживання, проте згідно умов кредитного та іпотечного договрів це є її обовязком.

Більш того, як підтверджується матеріалами справи, а також як слідує з пояснень її представників в судому засіданні, позивачка вже багато років постійно проживає за межами України, з нею відсутній зв'язок навіть у її представників.

Також в обгрунтування позовних вимог представники позивачки посилалися на те, що прилюдні торги були проведені з порушенням норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року

№ 745/4038 (далі Тимчасове положення), оскільки відбулися за участю лише одного учасника торгів.

ОСОБА_4 висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року висновку про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на обєкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Положення цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

За такого, безпідставним є твердження представника позивача, що спірних правовідносин сторін не належить застосовувати положення Закону України «Про іпотеку», зокрема статті 45 цього Закону, за якою можна провести торги за наявності одного учасника. Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Такий висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі за № 6-54цс16.

Положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Центральному ВДВС дійсно перебували виконавчі провадження № 4/15 - з 22.08.2011 року по 19.10.2015 року за виконавчим листом, виданим Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВАБ" заборгованості за кредитним договором у сумі 31343,53 грн. та № 43/15 - з 19.12.2012 року по 19.10.2015 року року за виконавчим листом, виданим Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором у сумі 63866, 30 грн. Постановами державного виконавця від 19 жовтня 2015 року повернуті ці виконавчі листи стягувачам за п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження".

Так, з матеріалів вказаних виконавчих проваджень, дослідженних під час судового розгляду справи, вбачається, що за адресою , вказаною у виконавчому документі боржник не виявлений ( м. Миколаїв вул.Лісова, 15), рахунки відсутні, інформація про доходи боржника відсутня, транспортні засоби за боржником не зареєстровані , майно на яке можливо звернути стягнення - не виявлено.

Наведене спростовує твердження позивача, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем неправомірно передано на реалізацію нерухоме майно-предмет іпотеки в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, не переконавшись, що у боржника відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення. Більш того, такі дані про наявність певного майна представниками позивача не надані і на такі взагалі не посилалися- що свідчить про недоведність порушення прав позивача оспорюваними діями державних виконавців ,тим більше що предмет іпотеки був реалізований саме в межах стягнення заборгованості перед іпотекодержателем.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків.

До того ж , як слідує з Постанови ВСУ № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року за змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання недійсними прилюдних торгів.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положення Закону України «Про іпотеку» застосовуються до зобов'язань, виконання яких забезпечене іпотечним майном. До інших зобов'язань, які не забезпечені іпотекою, застосовується Закон України «Про виконавче провадження» й Тимчасове положення.

З огляду на зазначене вище у справі, яка переглядається, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою можна провести торги за наявності одного учасника.

Крім того, за змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Такого ж висновку висловлено і у правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-323 цс16, яка є обовязковою для застосування судами україни у аналогічних правовідносинах.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження хоча і не містяться достеменних доказів, що боржник був належно повідомлений про проведення переоцінки майна та призначення повторних прилюдних торгів , проте позивачем не доведено і судом не встановлено наявності порушень, що могли вплинути на результат торгів, позивачем не зазначено, які саме її права й законні інтереси порушено неналежним повідомленням боржника про проведення прилюдних торгів чи неналежною, на її думку , перевіркою державним виконавцем її майнового стану та наявності іншого майна для задволення вимог стягувача, а також наявності іншої заборгованості перед іншими стягувачами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 9,10,60, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

У задволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя Гуденко О.А.