Справа № 201/4093/16-ц (2/201/1576/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 березня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а. с. 4-5).

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 січня 2016 року, 03 лютого 2016 року та 04 лютого 2016 року у простій письмовій формі у вигляді розписки між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, за умовами яких ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 225 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 01 березня 2016 року. Станом на день подання даного позову до суду відповідач позичені нею гроші не повернула, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 225 000 грн. та судові витрати (а.с. 4-5).

Позивач надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні (а.с. 13).

Відповідач надала заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги визнає (а.с. 14).

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даних позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 січня 2016 року, 03 лютого 2016 року та 04 лютого 2016 року у простій письмовій формі у вигляді розписки між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, за умовами яких ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 225 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 01 березня 2016 року (а.с. 6-8). Станом на день звернення до суду та ухвалення даного судового рішення грошові кошти відповідачем не були повернуті позивачу.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала належним чином, що визнала у відповідній заяві до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаними договорами у розмірі 225 000 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду 2 250, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,215, 223-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 06 січня 2016 року, 03 лютого 2016 року та 04 лютого 2016 року у розмірі 225 000 (двісті двадцять пять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення витрат по платі судового збору 2 250 (дві тисячі двісті пятдесят) грн.. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий суддя: Г.В. Черновськой