АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, було пошкоджено автомобіль позивача, що в свою чергу унеможливило виконання позивачем зобов'язань перед ТОВ «АЗІМУТ-БУД» щодо надання послуг з доставки обладнання. Внаслідок чого, не отримав грошову винагороду від ТОВ «АЗІМУТ-БУД» та був змушений сплатити ТОВ «АЗІМУТ-БУД» штраф. Наведене спричинило позивачу моральну шкоду, яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків про стягнення збитків - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Справа №757/16902/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7708/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що полягає в неповноті встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильністю установлення обставин, які мають значення для

справи, неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін по справі про час та місце розгляду справи, забезпечивши сторонам можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 січня 2015 року між позивачем та ТОВ «АЗІМУТ-БУД» було укладено договір №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання.

Відповідно до умов договору позивач повинен надавати за завданням ТОВ «АЗІМУТ-БУД» послуги з доставки обладнання в порядку та на умовах, визначених договором.

03 лютого 2015 року близько 11:00 год. відповідач, рухаючись на автомобілі «Ягуар», державний номерний знак НОМЕР_2 по пр-ту Бажана - вул. Дніпровська Набережна в м. Києві, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку і не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року водія ОСОБА_3 було визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за вищевказаних обставин.

Згідно звіту серії SL №24172 від 17 березня 2015 року автотоварознавчого дослідження встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, в результаті його пошкодження в ДТП, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, тобто розмір матеріального збитку дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до моменту ДТП.

Внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, позивач не міг належним чином виконувати умови договору №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання від 03 січня 2015 року, про що він письмово повідомив ТОВ «АЗІМУТ-БУД» з проханням тимчасово призупинити дію Договору.

Внаслідок чого, 07 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ «АЗІМУТ-БУД» було укладено додаткову угоду №1 до Договору №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання від 03 січня 2015 року про тимчасове призупинення дії договору, згідно якої позивачем сплачено штраф у розмірі 20% від суми договору, а саме 24000 гривень.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, внаслідок відмови від виконання умов Договору №03ЦД про надання послуг доставки обладнання від 03 січня 2015 року, позивачем не було отримано доходів (упущена вигода) на суму 60000 гривень (15000,00 грн. щомісячної винагороди, яку позивач не отримав протягом лютого-травня 2015 року).

Крім того, позивачем було зазначено, що він повинен сплатити штраф ТОВ «АЗІМУТ-БУД» за відмову від виконання умов Договору в розмірі 20% від сумі Договору, що складає 36000 гривень.

Таким чином, за розрахунком позивача, його матеріальні збитки складають 96000 гривень.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2400 гривень.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, слід зазначити, що положеннями ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з копії листа від 04 лютого 2015 року, надісланого позивачем до ТОВ «АЗІМУТ-БУД», позивач повідомив ТОВ «АЗІМУТ-БУД» про ДТП, що сталося 03 лютого 2015 року за участю його автомобіля та що автомобіль було пошкоджено до стану «не підлягає ремонту» та попросив призупинити дію договору № 03ЦД від 03 січня 2015 року (а.с. 37).

Листом від 07 лютого 2015 року, ТОВ «АЗІМУТ-БУД» повідомило позивача про те, що враховуючи, що він, в односторонньому порядку відмовляється від виконання умов договору, то позивач зобов'язаний сплатити ТОВ «АЗІМУТ-БУД» штраф в розмірі визначеному п. 5.3. Договору №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання від 03 січня 2015 року, а саме 24000 гривень. Одночасно, ТОВ «АЗІМУТ-БУД», погодилося призупинити дію договору, за умови укладення додаткової угоди №1 Договору №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання від 03 січня 2015 року та сплати штрафу в строк до 28 лютого 2015року (а.с. 38).

При цьому, того ж дня, 07 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ «АЗІМУТ-БУД» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 03ЦД від 03 січня 2015 року про надання послуг з доставки обладнання (а.с. 36).

Згідно зазначеної додаткової угоди, сторони прийшли до згоди призупинити дію Договору № ОЗЦЦ від 03 січня 2015 року про надання послуг з доставки обладнання до 31 грудня 2015 року та про те, що позивач зобов'язується сплатити замовнику (ТОВ «АЗІМУТ-БУД») штраф визначений у п. 5.3. Договору №03ЦД про надання послуг з доставки обладнання від 03 січня 2015 року в розмірі 36000 гривень у строк до 28 лютого 2015 року.

Інших доказів про правовідносини позивача з ТОВ «АЗІМУТ-БУД», в тому числі про недоотримання позивачем щомісячної винагороди за лютий-травень 2015 року у розмірі 60000 гривень, розірвання в односторонньому порядку, з боку позивача, договору № 03ЦД від 03 січня 2015 року та про сплату позивачем штрафу в розмірі 36000 гривень, позивачем та його представником не надано, а відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача щодо відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі врахував ступінь моральних страждань позивача у зв'язку з пошкодженням автомобіля та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500 гривень, що відповідає принципу розумності та справедливості.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів оплати правової допомоги в розмірі 2400 гривень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: