Справа № 148/1612/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Копіївської сільської ради, ОСОБА_8, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення від 30.03.2015, позачергової 48 сесії 6 скликання Копіївської сільської ради Тульчинського району «Про розгляд письмових звернень жителів села Копіївки ОСОБА_4 та ОСОБА_6»,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Копіївської сільської ради, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення від 30.03.2015, позачергової 48 сесії 6 скликання Копіївської сільської ради Тульчинського району «Про розгляд письмових звернень жителів села Копіївки ОСОБА_4 та ОСОБА_6», мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Копіївської сільської ради Тульчинського району 23.03.2000 і зареєстрованим Тульчинським МБТІ 23.03.2000 за реєстровим № 343 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 6.04.2000 Тульчинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1570, і зареєстрованого Тульчинським МБТІ 6.04.2000 за реєстровим № 343, належить 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований в АДРЕСА_1. Інша 1/3 частина житлового будинку належить ОСОБА_6

Власником суміжного житлового будинку є відповідач по справі ОСОБА_4

На час звернення до суду, їй стало відомо, що Копіївська сільська рада на позачерговій 48 сесії 6 скликання, 30.03.2015, прийняла рішення, яким закріпила, за власником суміжного житлового будинку ОСОБА_4 земельну ділянку орієнтовною площею 0,32 га, а за ОСОБА_6 - земельну ділянку орієнтовною площею 0,5418 га та встановила межі між суміжними житловими будинками, шляхом відновлення межових знаків.

Вважає, вказане рішення сільської ради незаконним, так як незважаючи на те, що вона являється власником 2/3 частини житлового будинку і користувачем земельної ділянки, її не було запрошено на сесію сільської ради, де розглядалось вказане питання, чим порушено її права. Крім того, сільською радою порушено вимоги п. 16 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В судовому засіданні позивач, а також її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача Копіївської сільської ради ОСОБА_3, яка діє за довіреністю, позовні вимоги заперечила в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції суду пояснила, що спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з приводу земельних ділянок триває на протязі довгого періоду. 30.03.2015 на позачерговій 48 сесії 6 скликання Копіївської сільської ради, за наслідками розгляду письмових звернень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було прийнято рішення про закріплення по фактичному користуванню за вказаними громадянами земельних ділянок та відновлення межових знаків. Вказане рішення було прийнято з врахуванням актів обстеження земельних ділянок від 13.11.2009, 19.04.2010, 31.01.2012, а також акту засідання комісії Копіївської сільської ради з питань розгляду земельних спорів від 29.09.2014. Так, як спір не вирішувався мирним шляхом, комісія при розгляді спору прийшла до висновку про закріплення між вказаними землекористувачами розмірів земельних ділянок по фактичному їх використанню. В послідуючому ОСОБА_4 виготовив технічну документацію і рішенням сільської ради вказана земельна ділянка йому була передана у власність. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник, позовні вимоги заперечили в повному обсязі, зазначивши в судовому засіданні, що в акті погодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, суміжними користувачами ніяких претензій при встановленні меж земельної ділянки не виявлено. Позивачка ОСОБА_1, яка є співвласником будинку разом з ОСОБА_6 була присутня на позачерговій сесії, яка відбулась 30.03.2015, і могла висловити свої заперечення з приводу встановлення межових знаків. Саме ж рішення сільської ради було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особи без самостійних вимог, ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що вона не погоджується із встановленням межових знаків.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого КП «Тульчинське МБТІ» 23.03.2000 (а.с. 9) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач ОСОБА_1 є власником 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Власником 1/3 частини вказаного будинку є ОСОБА_6 - мати позивачки. (а.с. 9, 10).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7.07.2015, за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 0,068 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1. (а.с. 66). За ним же зареєстровано право власності на земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 7.07.2015. (а.с. 67).

Рішенням б/н позачергової 48 сесії 6 скликання від 30.05.2015 Копіївської сільської ради, закріплено за громадянином ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 земельну ділянку орієнтовною площею 0,32 га та за громадянкою ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, земельну ділянку орієнтовною площею 0,5418 га по фактичному користуванню. Встановлено п'ять межових знаків довгострокового зберігання між даними земельними ділянками, які були встановленні згідно акту та схеми обміру земельних ділянок від 19.04.2010. (а.с. 7).

Підставою для прийняття вказаного рішення сесії є акт засідання комісії Копіївської сільської ради з приводу розгляду земельного спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 30.03.2015. (а.с. 31).

Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інші.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, в силу ст.122 ЗК України та порядку визначених ст. 107 ЗК України (на час прийняття рішення), орган місцевого самоврядування - Копіївська сільська, реалізувавши свої владні повноваження, надала (закріпила) у користуванні гр. гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6, земельні ділянки, які перебували у їх фактичному використанні.

Так, за приписами ст. 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Оцінюючи доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів, судом також враховано вимоги ст. 61 ч.1 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановленні ці обставини.

Так, рішенням Тульчинського районного суду від 30.03.2016 в цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до Копіївської сільської ради, ОСОБА_4, реєстраційної служби Тульчинського РУЮ про скасування рішення сесії Копіївської сільської ради та свідоцтв про право власності (а.с. 145-149) встановленні обставини, щодо законності набуття права власності ОСОБА_4 на земельні ділянки. Предметом судового розгляду також було і рішення позачергової 48 сесії 6 скликання Копіївської сільської ради від 30.03.2015. Крім того, судом встановлено законність набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_4, саме в тих розмірах, які зазначенні в оскаржуваному рішенні органу місцевого самоврядування.

Вказане рішення суду набуло законної сили на підстави ухвали Апеляційного суду вінницької області від 16.06.2016 (а.с. 150-153), яка залишена без змін ухвалою ВССУ від 14.07.2016.

Обставини, встановленні рішеннями зазначених суддів також знайшли своє повне і об'єктивне підтвердження і в даній цивільній справі.

За приписами ст. 10 ч. 3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність порушення вимог ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зі сторони Копіївської сільської ради при прийнятті оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в позові в повному обсязі, в зв'язку з його безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, тому вимога про стягнення на їх користь судових витрат задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12, 107, 122 ЗК України, ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 81, 88, 159, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Копіївської сільської ради, ОСОБА_8, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення від 30.03.2015, позачергової 48 сесії 6 скликання Копіївської сільської ради Тульчинського району «Про розгляд письмових звернень жителів села Копіївки ОСОБА_4 та ОСОБА_6» - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2016.

Суддя: