Справа № 739/1073/16-ц
Провадження № 2/739/253/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та стороні відповідачів ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (далі відповідачі) про витребування з їхнього незаконного володіння кобили «Вишня», яка утримується в їхньому господарстві за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Форостовичі, вул. Зелена, 5.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у її власності знаходиться кобила «Зорька», яка 24 липня 2013 року народила лоша, якому в подальшому надано кличку «Вишня». У серпні 2014 року вона вирішила продати кобилу «Вишня» ОСОБА_5 З останнім вони домовилися про ціну кобили 9 000 грн., які той мав заплатити протягом наступного року. Кобила мала бути зареєстрована після сплати всієї суми коштів, а до того вона лише перебувала у володінні ОСОБА_5 і залишалася у її власності. З обумовленої суми їй було сплачено лише 3 400 грн. При зверненні до ОСОБА_5 з цього приводу останній заявив, що відмовляється від сплати коштів та подальшої купівлі-продажу, оскільки кобила вибула з його володіння без його згоди і перебуває у володінні відповідачів, до яких він перевіз кобилу та вів там спільне господарство з донькою відповідачів ОСОБА_7. Після смерті останньої її батьки, тобто відповідачі, відмовилися віддавати йому кобилу. Посилаючись на те, що вказана кобила «Вишня» належить їй як власнику, позивачка просить витребувати її з незаконного володіння відповідачів.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, при цьому пояснила, що вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 продала кобилу «Вишня» ОСОБА_5 за 9 000 грн., договір між ними було укладено в усній формі. Перший внесок за кобилу склав 3 400 грн., сплату решти суми було відстрочено на два роки. Протягом наступних двох років жодних коштів за кобилу вона не отримала, тому хоче її повернути. На момент продажу кобилі виповнився один рік, її вага становила приблизно 340 кг. Вказану кобилу свого часу народила належна їй кобила «Зорька».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що власницею кобили, яка перебуває у володінні відповідачів, в силу положень статті 189 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є позивачка. Останньою було укладено в усній формі договір купівлі-продажу кобили з ОСОБА_5 У подальшому вказана кобила вибула з володіння останнього. Відповідно позивачка має право на витребування своєї власності у відповідачів.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні висловилася проти задоволення позову та пояснила, що у її господарстві дійсно утримується кобила «Вишня», яка свого часу була придбана її донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 До господарства її доставив ОСОБА_8 якому вона особисто віддала за кобилу загалом 1 400 грн. Жодної заборгованості з оплати за придбану кобилу не було. Паспорт на кобилу був оформлений на її доньку, співмешканку ОСОБА_5, однак 23 жовтня 2015 року її донька померла.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 у судовому засіданні висловився проти задоволення позову та пояснив, що спірна кобила була свого часу придбана у позивачки ОСОБА_5 і його нині покійною співмешканкою, тобто донькою відповідачів. Кошти за її придбання були сплачені повністю у сумі приблизно 3 500 грн. У подальшому кобилу було доставлено до господарства відповідачів де вона утримується на даний час.

Третя особа ОСОБА_5 висловився за задоволення позову та пояснив, що він співмешкав з донькою відповідачів. Одного дня остання повідомила йому, що їй пропонують придбати кобилу. Він зустрівся з позивачкою та її співмешканцем, вони оглянули кобилу і придбали її за 9 000 грн., погодивши розстрочку виплати решти коштів на два роки. Одразу сплатили з власних коштів 3 400 грн. У серпні 2014 року вони зі співмешканкою забрали кобилу та доставили її до господарства відповідачів де планували надалі жити. Договір купівлі-продажу було укладено в усній формі. Після смерті співмешканки він хотів забрати кобилу, але відповідачі не дали йому це зробити.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 дав показання про те, що ОСОБА_5 є його племінником. Йому відомо, що останній разом зі співмешканкою придбав кобилу у позивачки і її співмешканця ОСОБА_8. Після придбання він оглянув кобилу і привів її в с. Форостовичі, до господарства відповідачів. За кобилу ОСОБА_5 та його співмешканка віддали 3 000 грн., при цьому була домовленість про розстрочку сплати решти суми на два роки. Загальна вартість кобили становила 9 000 грн. ОСОБА_8 розповідав йому, що за кобилу гроші отримав від ОСОБА_4.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 дала показання про те, що вона памятає як до господарства ОСОБА_4 було привезено лоша, яке утримується в їхньому господарстві. Це було кілька років тому. З того часу ОСОБА_4 доглядали за ним.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дав показання про те, що він раніше проживав разом з позивачкою. У 2006 році в с. Бирине ним було придбано кобилу. Згодом у кобили народилося лоша, яке він разом з позивачкою продав ОСОБА_5 та його співмешканці за 3 400 грн. Частину коштів у сумі 3 000 грн. вказана пара передала йому відразу, а 400 грн. у подальшому передала відповідачка. На момент продажу вага кобили становила 300-400 кг.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, пояснення третьої особи, відповідачки та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, у серпні 2014 року ОСОБА_11 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 придбали за договором купівлі-продажу, укладеним в усній формі, у позивачки та її співмешканця ОСОБА_8 кобилу з кличкою «Вишня» за 9 000 грн. При цьому згідно домовленості частина коштів у сумі 3 400 грн. була сплачена безпосередньо після укладення договору, зокрема за рахунок коштів відповідачів, а сплата решти коштів розтрочена на два роки, що підтверджується поясненнями позивачки, відповідачки, третьої особи, показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Після придбання кобила була доставлена до господарства відповідачів, розташованого по вул. Зелена, 5 в с. Форостовичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де вона утримується до цього часу (а.с. 13).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що досягнувши згоди щодо усіх істотних умов ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з однієї сторони і позивачка та її співмешканець ОСОБА_8 з іншої сторони уклали договір купівлі-продажу за умовами якого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 отримали у власність кобилу, яка була передана їм безпосередньо після укладення договору та зобовязалися сплатити за неї кошти у сумі 9 000 грн., з розстрочкою платежів на два роки. При цьому частина коштів у сумі 3 400 грн. була сплачена безпосередньо після укладення договору.

Частиною першою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з моменту передачі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 придбаної ними за договором купівлі-продажу кобили, останні набули права власності на неї. З цих підстав суд відкидає твердження позивачки про те, що вона є власником проданої кобили в силу статті 189 ЦК України, якою передбачено, що продукція, плоди та доходи належать власнику речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Твердження позивачки, які містяться в її позовній заяві, про те, що за домовленістю згідно укладеного договору вона залишалася власником проданої кобили до сплати всієї суми, належної за договором купівлі-продажу, жодного підтвердження у ході судового розгляду не знайшли, хоча саме на неї покладається обовязок доведення цих обставин в силу частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), тому суд відкидає дані твердження як необґрунтовані.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом наведеного правового припису право на витребування майна з чужого незаконного володіння належить саме власнику відповідного майна.

Беручи до уваги те, що в ході судового розгляду встановлено, що за договором купівлі-продажу, укладеним у серпні 2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з однієї сторони і позивачкою та ОСОБА_8 з іншого, який сторонами договору не було розірвано і який є дійсним, право власності на кобилу з кличкою «Вишня» перейшло до ОСОБА_11 та ОСОБА_7, позивачка не може витребувати вказане майно у відповідачів, оскільки не є його власником і утримання даного майна відповідачами жодним чином не порушує прав позивачки.

Водночас для захисту своїх прав на отримання несплаченої частини коштів за договором купівлі-продажу позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором з ОСОБА_5 та, зважаючи на смерть ОСОБА_7, до спадкоємців останньої.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права свободи чи інтереси особи.

Оскільки в ході судового розгляду не становлено порушень прав позивачки з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 189, 334, 387, 626, 638, 655 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та стороні відповідачів ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурно

Повний текст рішення складено 21 вересня 2016 року.