Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 425/2231/15-ц
Провадження № 22ц/782/451/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» липня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Украінцевої Л.Д., Назарової М.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на частку нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали, що 13 липня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі - продажу нерухомості а саме, 1/2 частки будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої по АДРЕСА_1 яка складається з: кімнат №23,24 на першому поверсі, загальною площею 24,1кв.м.; кімнат №25-39 на другому поверсі, основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351.5кв.м.; кімнат №40-56 на третьому поверсі основною площею 243.4кв.м., загальною площею 355.3кв.м..

07.09.2004 року право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_7 у КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради реєстраційний номер 903108.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що оскільки вказана спірна нерухомість придбана її чоловіком ОСОБА_7 під час шлюбу, тому вона як дружина та їх діти ОСОБА_5 та малолітня дитина ОСОБА_4 мають право на вказане нерухоме майно у відповідних розмірах у порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_3 зазначила, що після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримали відмову у зв'язку із тим, що право власності на спірне майно не було зареєстроване на ім'я спадкодавця ОСОБА_7 на момент його смерті, оскільки на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 серпня 2008 року, право власності на 1/2 частку будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована по АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_2, і на іншу 1/2 частку за ОСОБА_6. Посилаючись на те, що оскільки вказане рішення суду скасоване, тому відпали правові підстави права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 А власником спірної частини вищевказаного нерухомого майна є її померлий чоловік на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу, тому просили суд, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку, за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частку, та за ОСОБА_8 право власності на 1/12 частку, нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: кімнат №23,24 на першому поверсі, загальною площею 24,1кв.м.; кімнат №25-39 на другому поверсі, основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351,5кв.м.; кімнат №40-56 на третьому поверсі, основною площею 243,4кв.м., загальною площею 355,3кв.м..

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ПАЇ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на частку нерухомого майна, задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку нерухомого майна до Рубіжанської міської ради Луганської області - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/6 частки нерухомого майна, яке складається з ? частки (лєстнич.кімнати №23,24 на першому поверсі, загальною площею 24,1кв.м.; кімнати №25-39 на другому поверсі, основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351,5кв.м.; кімнати №40-56 на третьому поверсі, основною площею 243,4кв.м., загальною площею 355,3кв.м.) нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку нерухомого майна, яке складається з ? частки (лєстнич.кімнати №23,24 на першому поверсі, загальною площею 24,1кв.м.; кімнати №25-39 на другому поверсі, основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351,5кв.м.; кімнати №40-56 на третьому поверсі, основною площею 243,4кв.м., загальною площею 355,3кв.м.) нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частку нерухомого майна, яке складається з ? частки (лєстнич.кімнати №23,24 на першому поверсі, загальною площею 24,1кв.м.; кімнати №25- 39 на другому поверсі, основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351,5кв.м.; кімнати №40-56 на третьому поверсі, основною площею 243,4кв.м., загальною площею 355,3кв.м.) нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 365, 40 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 365, 40 гривень.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на частку нерухомого майна, відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спірне майно за позивачами заявлені обґрунтовано, судові рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 квітня 2007 року та від 08 серпня 2008 року, на підставі яких у відповідачів по справі ОСОБА_6 і ОСОБА_2 виникло право спільної часткової власності, у тому числі і на ? частку нерухомого майна, що раніше належало на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_7, були скасовані, то на момент смерті останнього, слід вважати, що ці рішення не породжували жодних прав власності на майно ОСОБА_3, ні у ОСОБА_6 ні у ОСОБА_2, незважаючи на наявність запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про вже не існуюче право спільної часткової власності у ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Таких висновків, суд дійшов правильно виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 24 червня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі від цього шлюбу народились діти ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8.

13 липня 2004 року ОСОБА_7 під час шлюбу з ОСОБА_3 договору купівлі - продажу, придбав у відповідача ОСОБА_6 1/2 частку нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1. За цим договором у власність покупця ОСОБА_7 перейшло: на першому поверху лєстнич. кімнати №23,24 загальною площею 24,1 кв. м., на 2- му поверху кімнати №25-39 основною площею 257,4кв.м., загальною площею 351,5 кв. м.; на 3 -му поверху кімнати №40-56, основною площею 243,4кв.м., загальною площею 355.3 кв. м..

Вказаний договір був нотаріально посвідчений у встановленому законом порядку.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 07 вересня 2004 року на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу від 13.07.2004 року в Державному Комунальному підприємстві Рубіжанське «БТІ» було зареєстровано право власності на спірну частину нежитлової будівлі за ОСОБА_7 про що, зроблено запис за №68 в книзі:1 дод.стор.158.

Отже, право власності на спірне майно у ОСОБА_7 виникло у відповідності до вимог положень ч.1 ст.328, ч.1 ст.334 ЦК України в діючий редакції, на момент укладення вказаного договору ч.1 ст.657 ЦК України. Договір було нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку у державному реєстрі правочинів, що було достатньою підставою для виникнення цього права без реєстрації прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_6 був власником цілого нежитлового приміщення розташованого по вказаній вище адресі, на підставі договору купівлі - продажу від 27.02.2003 року та за ним було зареєстровано право власності.

Після укладення вказаного договору купівлі - продажу, у ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_6 у відповідності до вимог ч.4 ст.355 та ч. 1 ст. 357 ЦК України, виникло право спільної часткової власності на нежитлову будівлю, по ? частки кожному, та відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України, спірна ? частка у праві спільної часткової власності набута ОСОБА_7 за час шлюбу з ОСОБА_3, стала об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з якої, стала належати половина у ? частки в цьому праві.

З приводу правомірної належності спірної нерухомості, після укладення договору купівлі - продажу від 13.07.2004 року в продовж тривалого часу виникали численні спори, які були предметами розгляду в судах усіх інстанції загальної юрисдикції, а також адміністративного судочинства, за результатами їх розгляду були ухвалені та постановлені відповідні рішення, послідовність та правові наслідки прийняття яких зазначені в оскаржуваному рішенні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 помер.

Після його смерті право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно у відповідних частках у позивачів виникло на підставі ст. 1261 ЦК України як спадкоємців першої черги, та в силу ст. 1268 ЦК України вони прийняли спадщину. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам було відмовлено з тих підстав що відсутні правовстановлювальні документи на спадкове майно та право власності на це майно не зареєстроване на ім'я спадкодавця.

Також судом встановлено, що судові рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 квітня 2007 року та від 08 серпня 2008 року, на підставі яких у відповідачів по справі ОСОБА_6 і ОСОБА_2 виникло право спільної часткової власності у тому числі і на ? частку нерухомого майна, що раніше належало на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_7, були скасовані, то на момент смерті останнього, з урахуванням висновків Верховного Суду України викладених у постановах від 13.05.2015 року у справі №6-53цс15 та від 02.09.2015 року у справі №6-639цс15, вказані рішення не породжували жодних прав власності на майно ОСОБА_3, ні у ОСОБА_6 ні у ОСОБА_2, незважаючи на наявність запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про вже не існуюче право спільної часткової власності у ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Згідно ч.1,ч.2 п.1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу а способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Суд першої інстанції з урахуванням всіх встановлених обставин у справі, правильно дійшов висновків, що на момент смерті ОСОБА_7, сторони договору купівлі-продажу ? частки нежитлової будівлі ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6 повернулись у первісне положення і стали співвласниками одного майна спірної нежитлової будівлі, у праві спільної часткової власності на яке, ОСОБА_7 стало належати ? частка, а з цим, відновилось і право спільної сумісної власності на цю частку у позивача ОСОБА_3, як таке, що існувало з моменту його виникнення, тобто з 13 липня 2004 року, і не припинилось, хоча воно і не було зареєстрованим у відповідному реєстрі, тому після смерті ОСОБА_7 право на спірне нерухоме майно у позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникло на законних підставах.

Обраний спосіб захисту набутого позивачами права власності на спірне майноправо на яке не визнається і оспорюється відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_2.є належно обраним, відповідає змісту способу його порушення та наслідків, що спричинило це порушення.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку щодо наявності права позивачів вимагати визнання права власності на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушеного права, а судом першої інстанції не вірно визначений характер спірних правовідносин, оскільки в даному випадку способом захисту прав позивачів мають бути вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, як наслідок і визнання за ними права власності на спірне майно, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, положення норми ч.3 п.2 статті 1212 ЦК України, передбачають право звернення з такими вимогами виключно власнику спірного майна, а в даному випадку позивачі під час звернення до суду з даним позовом власниками спірної частини нерухомості не являлися.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є запереченнями на позов, які були розглянуті судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному рішенні, суттєвими не являються, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст. ст. 303, 307,308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: