____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/639/16-ц
Провадження № 2/520/1895/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та відшкодування збитків, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та згідно редакції від 08 червня 2016 року просили стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошову суму завдатку у розмірі 4 498 200 гривень солідарно на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) додаткову грошову суму у розмірі частини завдатку, а саме 3 640 000 гривень солідарно на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності на 2/3 дачного будинку літ. «А4», розташованого за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул.. Макаренка, 39.

Свої вимоги мотивували тим, що, перебуваючи у шлюбі, вони надали ОСОБА_3 у якості завдатку грошові кошти у загальному розмірі 180 000 дол. США за квартиру у котеджі № 5, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул.. Макаренка, 39, при цьому загальна вартість вказаного нерухомого майна за домовленістю сторін склала 200 000 дол. США.

Проте, як стверджують позивачі, договір купівлі-продажу так і не був укладений, через те, що майно, зазначене в розписках, не належить відповідачці на праві власності, у звязку з чим остання ухиляється від виконання договору.

Позивачі зазначають, що передана грошова сума не є авансом, а тому просять стягнути з відповідача додаткову грошову суму у розмірі частини завдатку.

Крім того, позивачі просять суд визнати за ними право власності на 2/3 частини дачного будинку літ. «А4», обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що 2/3 дачного будинку літ. «А4» належить відповідачу на праві спільної часткової власності, а у звязку з тим, що частка в дачному будинку літ. «А5» більше не належить відповідачу, оскільки остання відчужила її, то вимога щодо визнання права власності на частку в літ. «А5» є неможливою.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представники позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що умови договору було виконано матірю відповідачки ОСОБА_9.

Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується штампом на 10 сторінці паспорта громадянки України ОСОБА_1 Серії КМ 572956.

Відповідачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_11, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03 листопада 2010 року, за реєстровим № 856 належала 1/3 частка дачного будинку літ. «А5», літньою житловою площею 177, 6 кв.м, загальною площею 425,1 кв.м. розташованого за адресою місто Одеса, вулиця Макаренка, буд. 39. Інші частини вказаного дачного будинку належали матері відповідача - ОСОБА_9 та її знайомій Громик. При цьому жодного письмового договору щодо встановлення порядку користування вказаним котеджем, поділу, виділу тощо між співвласниками не укладалось, а твердження відповідача щодо того, що їй належав саме другий поверх котеджу, нічим доведені не були.

Як встановлено у судовому засіданні, між ОСОБА_3 та подружжям ОСОБА_1 - ОСОБА_12 і ОСОБА_13 була досягнута попередня домовленість щодо наміру позивачів в майбутньому придбати квартиру, розташовану в котеджі №5 за адресою: м.Одеса, вул. Макаренко, 39, яка була їм запропонована відповідачем.

Зазначена обставина підтверджується розписками про отримання ОСОБА_3 у якості завдатку грошових коштів на загальну суму 180 000 доларів США, оригінали яких знаходяться у справі.

Так, 09 вересня 2014 року на виконання вищевказаних домовленостей ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 30 000 дол. США в якості завдатку за квартиру в кооперативі, розташовану за адресою м. Одеса, вул.. Макаренко, 39, котедж V, І поверх, загальною вартістю 200 000 дол. США, про що відповідачем була складена відповідна розписка (а.с. 197).

На зворотній сторінці вказаної розписки вбачається, що цього ж дня, ОСОБА_14 в доповнення до настояної розписки отримала від ОСОБА_1 ще 5000 дол. США (а.с. 197 зворот).

Згодом, 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 40 000 дол. США в якості завдатку за квартиру, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Макаренко, 39, І поверх, І котедж, про що була складена розписка (а.с. 198), в якій зазначено, що вказана розписка є доповненням до розписки написаної раніше.

Окрім того, 06 грудня 2014 року ОСОБА_3 отримала в доповнення до даної розписки ще 2000 дол. США в якості завдатку за вказану квартиру (а.с. 198 зворот).

19 грудня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 3000 дол. США в якості завдатку за квартиру, розташовану за адресою: м. Одеса, вул.. Макаренко, 39, котедж № 5, 1 поверх, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 200).

Як вбачається з розписки від 15 червня 2015 року, оригінал якої міститься на аркуші справи 201, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 40 000 дол. США в якості завдатку за квартиру, розташовану за адресою: м. Одеса, вул.. Макаренко, 39, котедж № 5, І поверх.

Більш того, 22 вересня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 60 000 дол. США в якості завдатку за квартиру, розташовану за адресою: м. Одеса, вул.. Макаренко, 39, котедж № 5, І поверх, що підтверджується розпискою складеною відповідачем (а.с. 202).

Таким чином, судом достовірно встановлено те, що ОСОБА_3 в період з 09 вересня 2014 року по 22 вересня 2015 року отримала від подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 грошові кошти в загальному розмірі 180 000 доларів США, про що відповідачем були складені розписки, оригінали яких зберігаються в матеріалах справи.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що вищевказані письмові докази - розписки відповідачем спростовані та оспорені не були, та фактично у судовому засіданні визнаний факт їх написання та отримання грошових коштів, зазначених в документах.

Однак, відповідач ОСОБА_3 від укладання договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 39, котедж № 5, І поверх на користь позивачів ухиляється, та більш того, взагалі не може виконати вказаний договір, так як майно, про набуття якого позивачами у власність йшлося в розписках, взагалі не належить відповідачеві.

Судом встановлено, що 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було посвідчено договір купівлі-продажу дачного будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_16 прийняла у власність належну відповідачці 1/3 частку дачного будинку літ. «А5», літньою житловою площею 177,6 кв.м., загальною площею 425,1 кв.м., розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Макаренка, буд. 39 (а.с. 8-9).

Крім того, слід зазначити, що матеріли справи взагалі не місять доказів того, що відповідачу ОСОБА_3 будь-коли належала квартира, розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Макаренко, 39, котедж № 5, І поверх, та квартира, розташована на першому поверсі котеджу №1, про яку йдеться в розписці від 15.10.2014 року (а.с.198), натомість як вбачається з копії технічного паспорта від 11.10.2010 року, виготовленого на імя попереднього власника ОСОБА_17, дачний будинок № 39 за адресою м. Одеса, вул. Макаренка зазначений в технічному плані літ. «А5», в цілому складається з: підвалу 5-1 підсобне площею 101,3 кв.м.; І поверху: 5-2 гараж площею 60,2 кв.м., 5-3 санвузол площею 2,9 кв.м., 5-4 гостинна площею 36,2 кв.м., разом по І поверху 99.3 кв.м.; ІІ поверху: 5-5 хол площею 31,5 кв.м., 5-6 кабінет площею 27,0 кв.м., 5-7 санвузол площею 10,6 кв.м., 5-8 кухня площею 41,0 кв.м., разом по ІІ поверху 110,1 кв.м.; ІІІ поверху: 5-9 хол площею 31,3 кв.м., 5-10 літ. житлова площею 29,5 кв.м., 5-11 санвузол площею 9,7 кв.м., 5-12 літ. житлова площею 43,9, разом по ІІІ поверху 114,4 кв.м. Загальна площа будинку становить 425,1 кв.м., літня житлова 177,6 кв.м., підсобна 247, 5 кв.м.

Заперечуючи проти доводів позивачів, ОСОБА_3 вказувала, що купувати належну їй частину дачного будинку позивачі наміру не мали, так як хотіли придбати квартиру на першому поверсі, і на виконання вищевказаних домовленостей з позивачами 31 жовтня 2015 року між її матір'ю ОСОБА_9, з одного боку, та ОСОБА_1, з іншого, було укладено договори купівлі-продажу частини дачного будинку та частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, буд. 39, відповідно до яких остання набула у власність 1/3 частку дачного будинку та 1/3 частину земельної ділянки, розташованих по вказаній адресі, у зв'язку з чим її зобов'язання перед позивачами були виконані.

Однак, суд не може повністю погодитись з такими твердженнями, виходячи з наступного.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, 31 жовтня 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу частини дачного будинку, за яким остання набула у власність 1/3 частину дачного будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, буд. 39. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_18 та зареєстрований в реєстрі під №1135 (а.с.193).

Пунктом 2 вказаного договору визначено, що за домовленістю сторін продаж було здійснено за 588 970,00 гривень, які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору.

Крім того, в той же день між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини земельної ділянки площею 0, 0283га, розташованої по вул. Макаренка, 39 у м. Одесі (а.с.194).

Як вбачається з зазначеного договору, за домовленістю сторін продаж було здійснено за 129 934 гривні, які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору.

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила факт отримання від покупця ОСОБА_1 вказаних грошових коштів у розмірі 588 970,00 грн. та 129 934 гривень та відсутність з її боку будь-яких претензій до покупця.

При цьому суд бере до уваги, що вищевказані договори купівлі-продажу були укладені у повній відповідності до вимог закону, за вільною згодою сторін, які підтвердили, що вони не є фіктивними, удаваними та відповідають дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки; у судовому порядку недійсним не визнані, розірвані не були.

Більш того, жодних доказів того, що ОСОБА_9 уповноважила свою доньку ОСОБА_3 на укладання будь-яких договорів щодо розпорядження належним їй майном чи отримання грошових коштів, як передбачено Главою 68 Цивільного Кодексу України, а остання була її представником в розумінні Глави 17 ЦК України суду надано не було.

Також суд не приймає у якості належних та допустимих доказів технічні умови, надані ВАТ "Одесагаз" по підключенню до газопостачання житлового будинку №39 по вул. Макаренка у місті Олдесі, так як дані технічні умови не можуть бути підтвердженням перебування у власності будь-якого нерухомого майна.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо того, що поділ котеджу між нею та іншими співвласниками був фактично проведений і їй належав другий поверх, її матері - перший, а Громик - третій, так як згідно технічного паспорту від 11.10.2010 року, виданого на попереднього власника дачі по вул. Макаренка, 39 ОСОБА_17, вказані поверхи мають різну площу та складаються з різних приміщень, а з пояснень ОСОБА_9 вбачається, що усі співвласники сплатили за придбані частки однакову грошову суму.

Згідно вимог ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а у разі, коли для основного договору встановлена нотаріальна форма, попередній договір теж підлягає нотаріальному посвідченню.

Та як згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, то і відповідний попередній договір теж повинен бути посвідчений нотаріально, однак, в порушення вимог зазначених норм закону попередній договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 нотаріально посвідчений не був.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається

Згідно ст.530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Вимогами ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. А частини друга вказаної норми передбачає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України: якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання.

З положень ст. ст. 546, 548 ЦК України убачається, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Однак аванс це грошова сума, яку боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів, аванс зараховується у рахунок платежів на майбутнє і не є одним із засобів забезпечення виконання зобовязання , він обмежується виключно платіжною і засвідчувальною функцією.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_3 грошова сума в загальному розмірі 180 000 дол. США є авансом.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїх постановах від 13 лютого 2014 року у справі № 6-176цс12, від 17.09.2014р. по справі № 6-53цс-14, а відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На відміну від завдатку, аванс несе на собі забезпечувального навантаження. Тобто, якщо сторона, що одержала аванс, не виконала своїх зобовязань за договором, інша сторога має право вимагати лише повернення авансу, а не сплати його подвійної суми. Якщо у разі невиконання зобовязання відповідальною буде сторона, яка передала аванс, вона неналежно від невиконання цього зобовязання має право вимагати повернення авансу.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню лише в частині стягнення переданої суми авансу, а саме у розмірі 180 000 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення (100 доларів США=2478, 7745грн.) складає 4 461 794,1 гривень, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткової суми у розмірі частини завдатку слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Також, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини дачного будинку літ. "А4", розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, 39, так як підстав для набуття права власності, які відповідали б вимогам, визначеним Главою 24 ЦК України, позивачі в своїй заяві не навели.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, виходячи із вищевказаних норм чинного законодавства та умов Договору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суму авансу еквівалентну 180 000,00 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.07.2016 року (100 дол. США = 2478.7745 грн.) в розмірі 4 461 794, 10 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 533, 570, 571 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку та відшкодування збитків, визнання права власності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошову суму завдатку у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення (100 дол. США = 2478.7745 грн.) становить 4 461 794 (чотири мільйона чотириста шістдесят одну тисячу сімсот девяносто чотири) гривень 10 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.