Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро-98» про стягнення орендної плати за користування земельними ділянками та за зустрічним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро-98» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди землі та відшкодування збитків, за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро-98» на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 22 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнили, та остаточно просили стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро-98» (далі - ПСГП «Агро-98») на свою користь орендну плату у розмірі 1 000 кг зерна пшениці та 100 кг соняшнику кожному.

Свої вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 обґрунтовували тим, що вони є власниками земельних ділянок № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 відповідно, які розташовані в Кремінському районі в межах Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту та були передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 жовтня 2010 року вони уклали з ПСГП «Агро-98» договори оренди земельних ділянок строком на 5 років зі сплатою орендної плати до 31 грудня поточного року. Проте орендна плата за 2014 рік відповідачем виплачена не була, на їхні листи з вимогою сплати вказаних коштів відповідач не відповів. У січні 2015 року відповідач надіслав на їхню адресу лист з вимогою розірвати договір оренди у зв'язку з невиконанням умов договору та передачі земель в незадовільному стані. Із вимогою відповідача вони не згодні, оскільки земельні ділянки на момент передачі недоліків не мали, орендар користується їхніми землями протягом 5 років, за 3 роки сплачував орендну плату.

Не погоджуючись із вищевказаним позовом, у жовтні 2015 року ПСГП «Агро-98» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди землі, які укладено між ними у жовтні 2010 року, та відшкодування збитків по 5 988 грн 14 коп. кожним відповідачем.

Свої позовні вимоги ПСГП «Агро-98» обґрунтовувало тим, що усупереч умовам договорів орендодавці не передали земельні ділянки в тижневий строк після державної реєстрації вказаних договорів орендарю за актами приймання-передачі, що позбавило його можливості використовувати ці земельні ділянки, крім того, на вказаних земельних ділянках ростуть багаторічні насадження, тому договори оренди фактично укладені не були. Після встановлення вказаних фактів 23 січня 2015 року вони звернулися до орендодавців із вимогою про розірвання договору та відшкодування орендної плати за 2010-2013 роки, але вони відмовилися. Таким чином, просив розірвати договори оренди землі та стягнути з відповідачів збитки, а саме: з ОСОБА_4 - у розмірі 5 998 грн 14 коп., а з інших відповідачів - по 5 988 грн 14 коп. з кожного, що відповідає отриманій власниками земель орендній платі, яка помилково їм нарахована.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року первісний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ПСГП «Агро-98» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 орендну плату за 2014 рік у розмірі 1 000 кг зерна пшениці та 100 кг соняшнику кожному.

Стягнуто з ПСГП «Агро-98» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі по 243 грн 60 коп. кожному, на користь ОСОБА_5 - 365 грн 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ПСГП «Агро-98» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 22 квітня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції шляхом скасування у частині стягнення судових витрат та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у сумі по 243 грн 60 коп. із кожного та із ОСОБА_5 - 121 грн 80 коп.

Стягнуто з ПСГП «Агро-98» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 243 грн 60 коп. кожному.

Стягнуто з ПСГП «Агро-98» на користь держави судовий збір у сумі 23 142 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПСГП «Агро-98» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. ст. 13, 15, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за несплату є істотною умовою договору оренди.

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 цього Закону набирає чинності.

За правилами ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть встановити у договорі поєднання різних форм орендної плати.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання за змістом ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За правилами ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судами установлено, що кожен із позивачів є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області за межами населеного пункту. Право власності підтверджено державними актами та зареєстровано у встановленому законом порядку.

15 жовтня 2010 року кожен із позивачів уклав із ПСГП «Агро-98» договір оренди земельної ділянки строком на п'ять років. Договори за формою та змістом є ідентичними.

Орендна плата обумовлена в натуральній формі у вигляді 1 000 кг зерна та 100 кг соняшнику, яка підлягає сплаті щорічно.

У договорах також зазначено, що їх невід'ємними частинами є наступні документи: план або схема земельної ділянки, кадастровий план, акти визначення меж ділянок, акти прийняття-передачі цих об'єктів, місце розташування, розміри земельних ділянок та державні акти на право власності на них.

Зокрема, п. 38 договорів оренди земельних ділянок сторонами передбачено можливість дострокового розірвання цих договорів за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельних ділянок, які істотно перешкоджають її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

20 червня 2011 року договори зареєстровано у встановленому законом порядку.

Установлено, що починаючи з 2011 року орендар ПСГП «Агро-98» виплачував кожному орендодавцю щорічно орендну плату. У 2014 році орендна плата виплачена не була.

Зокрема, упродовж 2010-2013 років ПСГП «Агро-98» сплачувало орендодавцям оренду плату у вигляді грошових коштів, пшениці та соняшнику, що підтверджується видатковими касовими ордерами, накладними, платіжними відомостями (т. 1, а. с. 74-87, 95-106).

Також установлено, що відповідно до довідок ПСГП «Агро-98» (т. 1, а. с. 107-110) у 2014 році сільськогосподарська продукція позивачам не відпускалася.

Згідно з податковими деклараціями фіксованого сільськогосподарського податку на ім'я податкової інспекції (т. 2, а. с. 3-20) відповідач надавав звіти за 2012-2014 роки щодо знаходження у нього як суб'єкта господарської діяльності в оренді земельних ділянок позивачів.

Водночас надані відповідачем зміни до податкових декларацій про виключення земель позивачів із податкового звіту (т. 2, а. с. 26-46), вчинені ПСГП «Агро-98» під час розгляду цієї справи, суд відхилив як доказ у справі, зазначивши, що вони створені відповідачем штучно.

Задовольняючи первісний позов про стягнення орендної плати, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог, оскільки у 2014 році орендна плата позивачам безпідставно виплачена не була, хоча іншим орендодавцям орендна плата нарахована та виплачена.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач, орендувавши земельні ділянки позивачів, не виконав взятого на себе за договорами зобов'язання сплатити орендну плату за 2014 рік, то права позивачів на отримання орендної плати за користування належними їм на праві власності земельними ділянками є порушеними та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача орендної плати у розмірі, визначеному договорами.

При цьому на спростування доводів представника відповідача щодо відсутності акта приймання-передачі земельних ділянок, державної реєстрації права оренди, як на підставу розірвання договорів оренди, суд зазначив наступне.

Дійсно, відповідно до акта обстеження зелених насаджень від 21 жовтня 2015 року (т. 1, а. с. 176), складеного за участю ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, на земельних ділянках позивачів є самосівні насадження породного складу (берест) віком від 3 до 10 років.

Проте, як установив суд, вищевказані земельні ділянки передавалися орендарю ПСГП «Агро-98» в задовільному стані, із чим погодився орендар, підписавши договори оренди, та протягом трьох років сплачував орендодавцям орендну плату, що також підтверджує фактичну передачу вказаних земельних ділянок.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у справі актів приймання-передачі земельних ділянок за наявності усталених відносин протягом декількох років не свідчить про невиконання сторонами своїх зобов'язань за договорами оренди землі, які станом на час розгляду справи в суді є чинними та які не містять умов про розірвання договорів у односторонньому порядку. Натомість суд правильно вважав, що факт відсутності актів приймання-передачі земельних ділянок є підставою для визнання їх недійсними, а не для їх розірвання, проте таких вимог не заявлялося, а згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; за змістом норм ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає саме позивач.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ПСП «Агро-98» про розірвання договорів оренди землі з посиланням на ст. 638 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 18, 20, 35 Закону України «Про оренду землі» та стягнення збитків у вигляді сплаченої орендної плати суперечать правовідносинам, які склалися між сторонами, а тому не підлягають задоволенню.

Із вищевказаними висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився апеляційний суд та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на спростування доводів відповідача про те, що підставою для припинення виплати орендної плати стало невиконання позивачами своїх зобов'язань за договорами оренди, суд правильно зазначив, що вищевказані договори укладено і зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому вони є чинними і їхні умови обов'язкові для виконання сторонами; відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов за змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в договорах чітко не визначено об'єкт оренди - місцезнаходження кожної земельної ділянки та їх кадастрові номери, а також відсутні як невід'ємна частина договору оренди плани (схеми) земельних ділянок, кадастрові плани, акти визначення меж земельних ділянок в натурі, акти приймання-передачі земельних ділянок, недоліків земельних ділянок, або інших особливостей, які можуть вплинути на орендні відносини, зазначивши, що вказані обставини не можуть бути підставою для розірвання договорів, оскільки з цими обставинами пов'язується дійсність договору.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що земельні ділянки не були передані орендодавцями, оскільки відсутні акти приймання-передачі, апеляційний суд правильно зазначив, що правомірність державної реєстрації договорів ніким не оспорюється, у суду немає підстав ставити під сумнів наявність актів приймання-передачі земельних ділянок на момент державної реєстрації договорів оренди, а відсутність цих актів на момент виникнення між сторонами спору не скасовує чинність договорів, тим більше, що договори виконувалися відповідачем впродовж декількох років.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що земельні ділянки ним як орендарем не використовуються, а орендна плата виплачувалась помилково виключно на тій підставі, що після реєстрації договорів у орендаря виникає обов'язок сплачувати земельний податок, вказавши, що ці доводи не узгоджуються з діями відповідача, який протягом тривалого часу виплачував орендну плату позивачам та не заявляв жодних претензій з приводу непередання земельних ділянок та неможливості їх використання.

Отже, ухвалюючи рішення у справі в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212, 303 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував, крім того, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро-98» відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Луганської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак