Справа № 182/8217/15-ц
Провадження № 2/0182/993/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.07.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» про визнання договору банківського кредиту недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") про визнання договору банківського кредиту недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2012 року він на підставі Анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" у кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк, що відповідає строку дії картки.

В подальшому відповідач самостійно без його згоди збільшував йому кредитний ліміт.

Так, в зазначеній Анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг.

Однак на думку позивача ОСОБА_5 спірного кредитного договору є несправедливими та такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.42 Конституції України.

Так згідно повідомлення Банку, станом на 16 вересня 2015 року заборгованість позивача за спірним кредитним договором становить 30 070 грн., що дорівнює майже 50 відсотків від суми наданого відповідачем кредиту, що на його думку є неприпустимим та повністю суперечить чинному законодавству України.

Враховуючи наведені обставини позивач просив суд визнати недійсним договір споживчого кредиту від 16 грудня 2012 року.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав та 04 квітня 2016 звернувся до суду зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 16 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно якого ОСОБА_4 надав позивачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Згідно п. 2.1.1.2.3 Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт дає право Банку в буд-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Також п. 2.1.1.2.4 передбачено, що підписання зазначеного Договору є прямою згодою Клієнта відносно прийняття буд-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком.

Попри взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_1 не виконує, у звязку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 31 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 41 753,96 грн., яка складається з:

- заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 964,47 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 протиправно, всупереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредит, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги Банку не визнали та в своїх запереченнях проти позову зазначили, що вважають їх необґрунтованими та безпідставними.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що наданий Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31 січня 2016 року, не є доказом існування в ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки сам розрахунок не може свідчити про здійснення бухгалтерської операції щодо видачі готівкових коштів, що не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Отже, на їх думку розрахунок в даному випадку ґрунтується виключно на припущеннях.

У зв'язку з цим, просили відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 16 жовтня 2012 року ОСОБА_1 на підставі Анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" у кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк, що відповідає строку дії картки.

З анкети-заяви від 16 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Дані обставини підтверджуються особистим підписом позивача (а.с.5,28 зв.). Під час судового засідання факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів не оспорювався.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт дає право Банку в буд-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Крім того п. 2.1.1.2.4 передбачено, що підписання зазначеного Договору є прямою згодою Клієнта відносно прийняття буд-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком.

Тому суд не може прийняти доводи ОСОБА_1 щодо незаконного збільшення Банком розміру кредитного ліміту без його згоди через їх неспроможність.

Перевіривши зміст кредитного договору судом не встановлено, що він суперечить нормам цивільного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам.

З матеріалів справи вбачається, що особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Договір укладено у формі встановленою чинним законодавством України і він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки кошти за спірним договором ОСОБА_1 отримав, частково погашав заборгованість, що не оспорював в судовому засіданні.

При укладенні кредитного договору між сторонами дотримано принцип свободи договору.

Отже, кредитний договір був укладений на власний розсуд кредитодавця і позичальника з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, що були чинними на момент його укладення, та за умовами якого, сторони взяли на себе певні зобов'язання, погодили порядок вирішення окремих питань, зокрема режим сплати, зміни та нарахування процентів, нарахування та сплати пені, тобто позивач одержав необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит, що свідчить про отримання ним повної інформації про наданий йому кредит.

Заперечення ОСОБА_1 про незаконність та несправедливість ОСОБА_5 договору щодо значно завищеної відсоткової ставки є необґрунтованими, оскільки визначений у договорі розмір відсотків за користування кредитом є наслідком домовленості сторін договору.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

За положеннями ч 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, останнім суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 та його представник розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладені обставини, судом не встановлено жодних підстав для визнання умов кредитного договору недійсними.

В той же час вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Однак, взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_1 не виконує, у звязку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 31 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 41 753,96 грн. (сорок одна тисяча сімсот пятдесят три грн. 96 коп.), яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 964,47 грн.

Враховуючи те, що відповідач за зустрічним позовом всупереч умов договору не повертає позивачу кредит, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2012 року в сумі 41 753,96 грн. (сорок одна тисяча сімсот пятдесят три грн. 96 коп.) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,60,88,212-215,218 ЦПК, 6, 11, 526, 625,626,629, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» про визнання договору банківського кредиту недійсним.

Зустрічний позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 банк „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 жовтня 2012 року в сумі 41 753,96 грн. (сорок одна тисяча сімсот пятдесят три грн. 96 коп.), яка складається з:

- заборгованість за кредитом 12 802,87 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом 26 186,62 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 964,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6