Справа № 494/1682/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., ознайомившись з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2016 року автоматизованою системою документообігу суду суддю Римаря І.А. визначено головуючим суддею по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, про що складено протокол автоматизованого розподілу справ між суддями відповідальною особою ОСОБА_4

У процесі вивчення та призначення справи до розгляду судом встановлено, що вищевказаний позов надійшов до Березівського районного суду Одеської області 02.12.2015 року та визначено згідно протоколу про автоматичний розгляд справи суддю Лебединського С.Й.

Водночас, Ухвалою суду від 03.12.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та ухвалою суду від 18 грудня 2015 року позовну заяву повернуто.

Позивач не погоджуючись з Ухвалою суду про повернення позовної заяви подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2016 року (а.с.81) Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зазначено: «Питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 передати до Березівського районного суду Одеської області на новий розгляд».

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (а.с.90), після надходження справи з апеляційного суду справа передана судді Лебединському С.Й., який ухвалою від 04.04.2016 року заявив собі самовідвід (а.с.91-92).

Згідно повторного автоматичного розподілу справ між суддями (а.с.93) справа передана на розгляд судді Курті Л.С., яка ухвалою від 05.04.2016 року заявила самовідвід та передано справу до канцелярії суду для визначення іншого складу суду (а.с.94).

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями (а.с.96) справу призначено головуючому судді Дєткову О.Я.

Судом також встановлено, що ухвалою Березівського районного суду Одеської області (суддя Дєтков О.Я.) від 14.04.2016 року вищевказаний позов залишено без руху (а.с.98), та ухвалою суду від 20 квітня 2016 року повернуто позивачу (а.с.109).

Водночас, позивач не погоджуючись з вищевказаною ухвалою про повернення позовної заяви подав апеляційну скаргу (а.с.117-118). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.07.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року скасовано та зазначено: «Справу направлено на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження».

Однак, як зазначено вище, 20.07.2016 року знову проведено автоматизований розподіл справ між суддями, про що складено протокол та визначено суддю Римаря І.А.

Керуючись ст. 23 Цивільно-процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) головуючий заявляє самовідвід по даному провадженню з наступних підстав.

Статтею 20 ЦПК України встановлює перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає самовідводу.

Пунктом 5 частиною першою статті 20 ЦПК України передбачено: «Суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу».

Частиною 6 статті 11-1 ЦПК України передбачено: «Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, в тому числі видачі судових рішень та виконавчих листів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів судових рішень, ухвал та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним і юридичним особам, підготовки статистичних даних визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду».

Відповідно до п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду «Розподіл судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді» - судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, не підлягають автоматизованому розподілу, а передаються тим суддям, ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Більш того, суд вважає зазначити, що п 2.3.50. вказаного Положення передбачено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи.

У випадку тимчасової непрацездатності, відрядження, відпустки тощо головуючого судді (судді-доповідача) на строк, що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматизований розподіл не проводиться.

Однак, з переданої до розгляду справи судді Римарю І.А. взагалі повторний автоматизований розподіл не проводився, розпорядження керівника апарату суду про повторний авторозподіл не додано до справи, а додано протокол про автоматичний розподіл справ між суддями від 28.03.2016 року, що суперечить вимогам вищевказаного Положення та статті 11-1 ЦПК України.

Суд також вважає зазначити, що після скасування ухвали Березівського районного суду Одеської області Апеляційним судом Одеської області від 10.03.2016 року (а.с.83) - складено протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду (а.с.90), однак після скасування ухвали Березівського районного суду Одеської області Апеляційним судом Одеської області (а.с.129) - складено протокол автоматичного розподілу справ від 20.07.2016 року (а.с.135).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Виходячи з етичних та моральних засад, беручи до уваги, що з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в обєктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання у подальшому нарікань на необєктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, з метою запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів неупередженість судді у розгляді даної справи, головуючий підлягає самовідводу.

Керуючись ст.ст.20, 23,24 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Самовідвід судді Римаря І.А. по цивільній справі №494/1682/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задовольнити.

Відповідно до ст.11-1 ЦПК України, передати цивільну справу №494/1682/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька до канцелярії Березівського районного суду Одеської області для визначення судді відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Римар