У х в а л а

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 11 вересня

2014 року в задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасував та ухвалив у цій частині нове рішення, яким поновив позивача на посаді та стягнув на його користь 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 січня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції скасувала, рішення суду першої інстанції залишила в силі.

13 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 148, 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року, 29 травня 2013 року, 30 березня 2011 року,16 квітня 2014 року,15 квітня 2015 року та 3 лютого 2016 року в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив з того, що позивача, звільнено з посади директора товариства на підставі рішення позачергових зборів учасників товариства у зв'язку зі зловживанням службовим становищем.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 січня 2012 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені судові рішення, зазначив, що позивач не вчинив грубого порушення трудових обов'язків, а дисциплінарне стягнення було застосовано з пропущенням строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України;

- в ухвалах від 29 травня 2013 року, 30 березня 2011 року та 15 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення судів апеляційної інстанції, дійшов висновків, що відповідачі притягнули позивачів до дисциплінарної відповідальності з пропущенням строку застосування дисциплінарних стягнень;

- в ухвалі від 16 квітня 2014 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені судові рішення, вказав на те, що відповідач не довів вчинення позивачем порушень вимог трудової дисципліни;

- в ухвалі від 3 лютого 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та закривши провадження, виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня

2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема