Справа № 182/1454/13-ц
Провадження № 2/0182/23/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.07.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі обєднану цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та Нікопольської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом і ОСОБА_5 до Нікопольської міської ради та ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину житлової квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про встановлення факту належності документу на квартиру та визнання за собою права власності на спадкову квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

10.04.2008 року помер чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_7, не залишивши заповіту. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках зареєстроване право власності на АДРЕСА_1. Таким чином, після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. ОСОБА_6 була спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті свого чоловіка. Спадщину вона прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, вона звернулася до Другої державної нотаріальної контори. Але, як вказано в розясненні, наданому державним нотаріусом ОСОБА_8 за № 170/02-14/37 від 25.01.2013 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 було відмовлено у звязку з тим, що в свідоцтві про право власності на нерухоме майно помилково зазначено у праві власності „спільна сумісна власність замість „спільної часткової власності. Для визнання права на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_6 було рекомендовано звернутися до суду. Нікопольським міськрайонним судом розглядалась справа № 182/1454/13-ц за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності. Однак, рішення по справі не було прийняте у звязку зі смертю позивачки, яка померла 11 квітня 2013 року. 04.01.2013 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9 посвідчено заповіт ОСОБА_6, яким усе належне їй майно вона заповіла їй - ОСОБА_1. У звязку зі смертю ОСОБА_6, за її заявою розгляд справи за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету було зупинено, відповідно до ч.1 ст.201 ЦПК України, до оформлення нею спадкових прав. Але в отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом у ІІ-й державній нотаріальній конторі їй було відмовлено у звязку з тим, що, згідно правовстановлюючого документа, 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6, а в свідоцтві про смерть імя спадкодавиці значиться „Наталія. Нотаріусом також розяснено, що до складу спадкового майна ОСОБА_6 входить 1/2 частина вище згаданої квартири, що належала ОСОБА_7, який помер 10 квітня 2008 року, спадщину якого ОСОБА_6 прийняла

фактично, але не оформила своїх спадкових прав і померла. У розясненні нотаріус також сповістив її, що на спадщину ОСОБА_7 претендує його син ОСОБА_5, який заяву про прийняття спадщини не подав. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 13.10.2014 року по справі № 182/886/14-ц ОСОБА_5 за її згодою продовжено строк для прийняття спадщини. Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, відповідно до ст.1261 ЦК України, є ОСОБА_6, що спадщину прийняла фактично, але за життя не завершила оформлення своїх спадкових прав, та його син ОСОБА_5 Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, кожен із спадкоємців ОСОБА_7 має право на спадкування 1/4 частини квартири АДРЕСА_4. Стосовно розбіжності в імені ОСОБА_6 в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року та в свідоцтві про смерть, пояснює, що у всіх документах ОСОБА_6, починаючи від свідоцтва про народження, її імя вказане вірно - ОСОБА_6. Мабуть, через технічну помилку в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, її прізвище вказане як ОСОБА_6. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Для підтвердження факту того, що справжнє імя ОСОБА_6 - Наталія, долучила до матеріалів справи копії її свідоцтва про народження, паспорта, ідентифікаційного номера, свідоцтва про шлюб. Доказом того, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 належала саме ОСОБА_6 і, що саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року посвідчує право ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, є той факт, що за даними її паспорту вона проживала та була зареєстрована в цій квартирі з 1984 року. На помилку у правовстановлюючому документі на квартиру ОСОБА_6 ніколи не звертала уваги, адже в українській мові імена ОСОБА_6 та ОСОБА_6 часто використовуються як варіанти одного й того ж імені. Тому за життя ОСОБА_6 ця помилка залишилася не виправленою. За таких обставин звернулась до суду і просить встановити факт належності ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, що посвідчує її право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 43,2 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6. Та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

ОСОБА_5також звернувся до суду із позовною заявою до Нікопольської міської ради та ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину житлової квартири в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне.

10 квітня 2008 року помер його батько ОСОБА_7

Володимирович. Актовий запис про смерть № 741 зроблено ДВРАЦС Нікопольського МРУЮ Дніпропетровської області. Він, після того, як дізнався про те, що батько помер, одразу ж звернувся до 2-ї державної нотаріальної контори м.Нікополя за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Йому було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду. Він звернувся до суду для поновлення строку для прийняття спадщини. Суд продовжив йому строк для прийняття спадщини. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлової квартири АДРЕСА_7, що належать йому на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.2003 року (інвентаризаційна вартість за даними техпаспорта БТІ 44 104 грн.). За технічним станом на 01.02.2015 року, загальна площа квартири № 14 складала 43,2 кв.м., житлова площа - 29,9 кв.м. Вважає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки він - рідний син спадкодавця - ОСОБА_5, що підтверджується його свідоцтвом про народження. Тому позов ним було предявлено спочатку до відповідача - територіальної громади. А зараз коло відповідачів він, на вимогу суду, уточнив і просить визнати за собою право власності на 1/2 частини житлової квартири № 14 (загальною площею 21,6 кв.м., житловою площею 14,95 кв.м.) в будинку № 72, по вулиці Героїв Чорнобиля у місті Нікополі Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7, який помер 10 квітня 2008 року, актовий запис № 741.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що її сестра ОСОБА_6 останнім часом була в неї на утриманні, оскільки її чоловік останній рік з нею не проживав. ОСОБА_7 помер в 2008 році. А ОСОБА_6 померла в 2015 році, коли справа за її позовом про визнання права власності на спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_7 вже знаходилась в суді. Вона взагалі не розуміє, навіщо її сестра фактично подарувала мамину квартиру сторонньому їх сімї чоловіку, який не мав до спірної квартири жодного відношення, крім того, що просто там жив.

Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснила, що ОСОБА_6 спадщину прийняла фактично. Крім того, вона звернулась й до нотаріуса. Однак, через помилку в свідоцтві про власність (там зазначено „спільна сумісна власність, хоча були визначені частки, а значить написано повинно було бути „спільна часткова власність) їй у видачі свідоцтва на спадок було відмовлено. Зазначає, що нині покійна ОСОБА_6 свою частку викупила і вони з її довірителькою повинні були все переоформити, але не встигли цього зробити через смерть ОСОБА_7 Крім того, в імені ОСОБА_6 також було допущено помилку в свідоцтві і замість правильного імені ОСОБА_6 зазначено ОСОБА_6. Однак, вважають імена „Наталія та „Наталя варіаціями одного імені. Коли в Нікопольському суді розглядалась справа про продовження строку на прийняття спадщини, де вони були відповідачами, вони пожаліли ОСОБА_5 і дозволили йому продовжити строк на прийняття спадщини, хоча жодних підстав для цього не було. З дня смерті ОСОБА_7 на той час пройшло більше 7 років. І за цей час ОСОБА_5 не спромігся звернутись ані до нотаріуса, ані до суду. ОСОБА_5 ця спадкова квартира не потрібна, бо він і раніше проживав в Криму і зараз в Нікополі не проживає, через що й на судові засідання не ходить.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, позовні вимоги свого довірителя ОСОБА_5 підтримав і суду пояснив, що, відповідно до матеріалів справи, на ОСОБА_1 складено заповіт, але в свідоцтві є помилка. Крім того, в первісному позові ОСОБА_1 не просила встановити факт помилки в імені ОСОБА_6, а значить суд не вправі зараз цей факт встановлювати. Крім того, ОСОБА_6 не могла приймати спадок після чоловіка через те, що в свідоцтві неправильно зазначено „спільна сумісна власність, а ОСОБА_6 не виправила цю помилку. А його довіритель може за таким свідоцтвом спадок приймати, бо він після смерті ОСОБА_7 є єдиним законним спадкоємцем. Те, що ОСОБА_6 померла, не дочекавшись рішення суду, не є підставою для прийняття спадку позивачкою.

Представник Нікопольської міської ради суду пояснила, що на спадкове майно є спадкоємці й за законом, й за заповітом, тому територіальна громада не має права на спадкове майно і справа повинна вирішуватись, відповідно до Закону.

Вислухавши позивача, представників позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому

Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)визнання права;

2)визнання правочину недійсним;

3)припинення дії, яка порушує право;

4)відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обовязку в натурі;

6)зміна правовідношення;

7)припинення правовідношення;

8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого

самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення

факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи. Зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути

встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за

законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження

фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за

законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.04.2008 року помер чоловік ОСОБА_6

Н.Ф. - ОСОБА_7 (а.с.4, 5), не залишивши заповіту. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках зареєстроване право власності на АДРЕСА_1 (а.с.32-36, 60). Таким чином, після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. Сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка (а.с.5) та батька (а.с.58). Тому кожен з них має право претендувати на ? частину спадкової квартири, що залишилась після ОСОБА_7 і є предметом спору. Позивачка спадщину прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована з чоловіком ОСОБА_7 за однією адресою. Крім того, для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, позивачка в установлений законом строк звернулася до Другої державної нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 було відмовлено у звязку з тим, що в свідоцтві про право власності на нерухоме майно помилково зазначено у праві власності „спільна сумісна власність замість „спільної часткової власності. Для визнання права на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7ОСОБА_6 було рекомендовано звернутися до суду (а.с.6, 65-73, 80, 89), що вона й зробила 12.02.2013 року (а.с.2-3). Нікопольським міськрайонним судом цивільна справа за № 182/1454/13-ц за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності розглянута не була через смерть позивачки ОСОБА_6 11.04.2013 року (а.с.48). 04.01.2013 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9 посвідчено заповіт ОСОБА_6, яким все належне їй майно вона

заповіла ОСОБА_1 (а.с.49). У звязку зі смертю ОСОБА_6, за заявою ОСОБА_1 розгляд справи за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету було зупинено, відповідно до ч.1 ст.201 ЦПК України, до оформлення спадкоємицею спадкових прав (а.с.51). Але в отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом у ІІ-й державній нотаріальній конторі позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у звязку з тим, що, згідно правовстановлюючого документа, 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6, а в свідоцтві про смерть імя спадкодавиці значиться „Наталія. Нотаріусом також розяснено, що до складу спадкового майна ОСОБА_6 входить 1/2 частина вище згаданої квартири, що належала ОСОБА_7, який помер 10 квітня 2008 року, спадщину якого ОСОБА_6 прийняла фактично, але не оформила своїх спадкових прав і померла. У розясненні нотаріус також сповістив її, що на спадщину ОСОБА_7 претендує його син ОСОБА_5, який заяву про прийняття спадщини не подав і спадщину не прийняв. Однак, рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 13.10.2014 року по справі № 182/886/14-ц ОСОБА_5 за згодою ОСОБА_1 продовжено строк для прийняття спадщини (а.с.74-75). Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_6, що спадщину прийняла фактично та шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори та до суду, але за життя не завершила оформлення своїх спадкових прав, та його син ОСОБА_5, якому строк для прийняття спадщини було продовжено рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кожен із спадкоємців ОСОБА_5

Л.В. мав право на спадкування 1/4 частини квартири АДРЕСА_4.

Крім того, суд вважає розбіжності в написанні імя ОСОБА_6 (ОСОБА_6 та ОСОБА_6) в різних документах - технічною помилкою і вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, що посвідчує її право власності на ? частину спірної квартири, де її імя вказане як ОСОБА_6 та зазначено, що квартира є приватною спільною сумісною власністю. Той факт, що справжнє імя ОСОБА_6 - Наталія, посвідчують копії свідоцтва про народження позивачки, її паспорта, ідентифікаційного номера та свідоцтва про шлюб. Крім того, доказом того факту, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 належала саме ОСОБА_6 і, що саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року посвідчує право ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, є те, що за даними паспорту ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована в спірній квартирі з 1984 року (а.с.91).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1

підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_5- частково.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт належності ОСОБА_6 свідоцтва про право

власності на нерухоме майно від 10.12.2003 року, що посвідчує її право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої 11.04.2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7, померлого 10.04.2008 року.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., у порядку спадкування за

законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 10.04.2008 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_10