АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києва про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 59 000 грн., а також 590 грн. як 1% за сплату послуг Ощадбанку при переказі коштів на його особистий рахунок. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те,що судом першої інстанції безпідставно не було ураховано,що ним не було отримано від Державної казначейської служби жодних відповідей та коштів у відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року протягом 3 місяців у порушення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

21.06.2016 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому він просить змінити розмір позовних вимог, а саме стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 90 391,00 грн. та 903, 91 грн. на оплату послуг Ощадбанку при переказі коштів на його особистий рахунок.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник Державної казначейської служби України,будучи належним чином повідомленими( а.с.54-55),не з'явилися.

Клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та призначення нового розгляду на більш зручний для нього час задоволенню не підлягає.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб,що не з'явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того,що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження належного виконання відповідачем рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 6 930 грн. 00 коп., а відтак, відсутні підстави стверджувати про невиконання Державною казначейською службою України вказаного рішення суду.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7 000 грн. Вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва та було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.08.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва було скасоване та залишене в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року.

Позивачем було отримано виконавчий лист на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року про стягнення з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів х єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вказаний виконавчий лист було подано до державної казначейської служби України 10.11.2015 року (а.с.9), зареєстровано в Казначействі 26.11.2015 року та прийнято до розгляду (а.с.10 на звороті).

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося позивачем, Державна казначейська служба України виплатила йому 7000 грн. відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року. Разом з тим, як вказує позивач, відповідачем було допущено порушення строків виконання рішення суду, а відтак, йому було спричинена моральна шкода у розмірі 59 000 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмірі шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не було надано належних та допустимих доказів, що підтверджували би протиправність діяння відповідача,наявність заподіяної шкоди та причинний зв'язок між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А відтак, суд позбавлений можливості під час перегляду судового рішення в апеляційному провадженні приймати до розгляду будь-які заяви про збільшення позовних вимог, тому клопотання позивача про зміну суми завданої моральної шкоди не підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

З огляду на те, що позивач підтвердив виплату йому Державною казначейською службою України коштів у розмірі 7000 грн. відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року, а підставами позову зазначав саме невиконання Державною казначейською службою України рішення суду, підстав для скасування заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2016 року не вбачається.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/7842/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9437 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.