Справа №628/3302/16-ц
Провадження №2-п/628/19/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Скородєлової В.В.

за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Купянську, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Заочним рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що вона дізналась про наявність заочного рішення 03.12.2016 року, отримавши його засобами поштового звязку.

У судове засідання, призначене по справі на 01.12.2016 року, про яке ОСОБА_2 дізналася лише з тексту заочного рішення суду, не могла зявитись по незалежним від неї причинам, тому що не знала про час та місце його проведення.

Як передбачено ч.1 ст. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. ОСОБА_2 вказує, що водночас її, як сторону по справі, не було попереджено про час та місце проведення судового засідання. Повістку про виклик до судового засідання, призначене на 01.12.2016 року ОСОБА_2 не отримувала. Інформацію з інших джерел про час та місце проведення судового засідання не мала.

Про вказані вище обставини також свідчить відсутність розписки про отримання нею, як відповідачем, повідомлення про час та місце розгляду справи, призначеної на 01.12.2016 року.

Крім того, у відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинне бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також у відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також, як передбачено ст. ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

ОСОБА_2 зазначає, що суд, ухваливши рішення про розірвання шлюбу між нею та позивачем, зареєстрованого 06.06.2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом №581 не послався на жоден належний та допустимий доказ в рахунок обґрунтування вимог позивача, який посилається на те, що сімя фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. ОСОБА_2 того, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази тим обставинам, що позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та не підтримують спільних відносин.

Таким чином, суд, ухваливши розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, лише формально послався на вказані вище обставини, що зазначені в судовому рішенні, які не підтверджені жодним належним чином та допустимими засобами доказування, а лише були висловлені позивачем у позовній заяві, чим порушив вимоги ст. ст. 57, 213 ЦПК України.

Одночасно судом при розгляді справи про розірвання шлюбу не взято до уваги відсутність доказів щодо згоди подружжя про місце проживання неповнолітньої дитини, про порядок та розмір виплати коштів на її утримання, а також майнового спору, а зазначено у судовому рішенні формально з позовної заяви позивача. Також не досліджено чи зазначена позивачем згода не порушує інтереси неповнолітньої дитини чи одного з подружжя.

ОСОБА_2 того, у відповідності до ст. 112 СК України, суд зясовує взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересом їхніх дітей, що мають істотне значення.

Також, п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 12 грудня 2007 року за №11 передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

При таких обставинах, суд, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, не встановив за допомогою належних та допустимих доказів, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, не уникнув формалізму при вирішенні позову про розірвання шлюбу, повно та всебічно не зясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і насамперед, не забезпечив участь у судовому засіданні обох сторін, що є підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку з викликом у судове засідання всіх учасників судового процесу, та за результатами повторного розгляду справи оцінити всі в подальшому подані сторонами докази у їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також ОСОБА_2 вказує, що одночасно при розгляді справи про розірвання шлюбу, враховуючи відсутність її, як відповідача по справі, згоди на розірвання шлюбу та наявність спільної неповнолітньої дитини судом не вжито заходів, передбачених ч. 1 ст. 111 СК України щодо примирення подружжя у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення.

Тому за відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили, що сімя фактично розпалась, відсутні взаєморозуміння та взаємоповага один до одного, примирення неможливе, а також те, що позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та не підтримують спільних відносин, суд необґрунтовано та незаконно ухвалив заочне рішення про розірвання шлюбу, так як відповідач і позивач по сьогоднішній день мають спільне господарство та підтримують спільні відносини, а також вчиняють ряд інших дій, з метою підтримання сімейних стосунків, і лише останнім часом виникають непорозуміння з приводу окремих спільних питань, однак, які згодом будуть вирішені і не є обставинами, що заважають або ж істотно перешкоджають сімейним правовідносинам, більше того не є тими обставинами, що дають підстави для розірвання шлюбу.

Додатково слід зазначити, що заочне рішення суду від 01.12.2016 року про розірвання шлюбу не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, зокрема в частині відсутності в ньому зазначення часу та причин фактичного припинення шлюбу, мотиви, з яких суд визнав збереження сімї неможливим, обґрунтовані висновки з приводу заявлених вимог. Також, у заочному рішенні суду не зазначено, в якому розмірі та з кого стягується судовий збір (державне мито), що сплачується в дохід держави при реєстрації розірвання шлюбу.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала вимоги заяви про перегляд заочного рішення, яку просила суд задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення без його участі. Заперечує проти задоволення даної заяви оскільки заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 01.12.2016 року є законним.

Зясувавши думку відповідача, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи та докази, надані ОСОБА_2 суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

У відповідності до п.2 ч.3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що є всі підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку, оскільки обставини, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задовольнити.

Заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу скасувати і призначити справу до розгляду в загальному порядку на 11.01.2017 року о 10.30 год. у приміщенні суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Скородєлова