Справа № 522/1140/16-ц
Провадження № 2/522/3553/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, посилаючись на те, що 14 березня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого він передав ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 98 000, 00 дол. США зі строком повернення до 14 червня 2014 року. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем позика повернута не була. Тому, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 вищевказану суму боргу, яка в еквіваленті по курсу НБУ станом на 24 жовтня 2016 року становить 2 514 680, 00 грн., а також суму винагороди у розмірі 4 526 424, 00 грн., та пені у розмірі 7 041 104, 00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти того, що ОСОБА_3 отримав вищевказані кошти від позивача згідно договору позики від 14 березня 2014 року, однак відповідач не має змоги на даний час повернути вказані кошти. На останнє судове засідання а ні відповідач, а ні його представник не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 98 000, 00 дол. США зі строком повернення 14 червня 2014 року.

Вказані кошти були отримані відповідачем, що підтверджується відповідною розпискою підписаною власноручно ОСОБА_3

Проте, на даний час по укладеному договору позики розрахунок не проведений, а ОСОБА_1 ухиляється від повернення боргу.

Таким чином, невиконання відповідачем умов договору позики від 14 березня 2014 року підтверджується наявністю в позивача оригіналу договору позики, а також розписки, підписаних власноручно відповідачем.

У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 14 березня 2014 року у розмірі 98 000, 00 дол. США відповідачем не повернено у встановлений договором термін.

Тому, загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_2 за договором позики становить 98 000, 00 дол. США, що станом на 24 жовтня 2016 року становить 2 514 680, 00 грн.

Відповідно до п. 5 договору позики позичальник зобовязується виплатити винагороду позикодавцю за надану грошову позику в розмірі 2% від розміру грошової позики, вказаного у п. 2, за кожен день строку грошової позики, вказаного в п. 4.

Також згідно п. 8 договору позики за прострочення повернення позики та винагороди позичальник сплачує пеню в розмірі 1% боргу за кожен день прострочення, але не більше ніж 100% від суми боргу.

Тому, виходячи з вищевикладених умов договору, сума винагороди становить 4 526 424, 00 грн., а пеня становить 7 041 104, 00 грн.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, вищевказана норма з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Суд може вирішити питання про можливість зменшення розміру пені та винагороди відповідно до вимог частини третьої ст. 551 ЦК України, оскільки їх розмір значно перевищує розмір боргу за договором позики.

Аналогічна позиція закріплена також в постанові ВСУ від 22 червня 2016 року по справі № 6-368цс16, та від 03 вересня 2014 року по справі № 6-6-100цс14.

Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 2 514 680, 00 грн.

Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 14 березня 2014 року у розмірі 2 514 680 (два мільйони пятсот чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн., суми винагороди у розмірі 4 526 424 (чотири мільйони пятсот двадцять шість тисяч чотириста двадцять чотири) грн., та пеню у розмірі 2 514 680 (два мільйони пятсот чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот девяносто) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена