Справа №442/3130/15-ц
Провадження №2/442/109/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань Олійник О.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та відшкодування збитків внаслідок пошкодження майна, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна в сумі 68 тисяч гривень та відшкодування збитків внаслідок пошкодження майна в розмірі 55575,40гривень, які просить стягнути з останнього .

В обгрунтування вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, виданого Дрогобицьким ВРЕР ДАІ ГУМВСУ у Львівській області він є законним власником сідлового тягача-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2. 02.02.2011року року проведено щорічний технічний огляд сідлового тягача-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2, за результатами якого він був визнаний технічно справним, повністю укомплектованим відповідними агрегатами та не мав будь-яких механічних пошкоджень, що незаперечно підтверджується довідкою приватного підприємця ОСОБА_5 та Протоколом перевірки ТС КТЗ 14 №71-11 від 02.02.2011року. Після цього, в цей же день, в присутності: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 ключі від даного транспортного засобу та оригінали свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, виданого Дрогобицьким ВРЕР ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії BE №0435848. Також було досягнуто згоди про укладення в подальшому договору оренди зазначеного автомобіля, щодо усіх його істотних умов , розміру плати за користування автомобілем. Також відповідач здійснив авансову проплату за 4 місяці в розмірі 16 тисяч.

Згідно довідки ТЗОВ фірма «Металімпекс» за №11 від 28.08.2014 року на підставі договорів оренди впродовж 2011-2012 років передавались в користування третім особам сідлові тягачі, аналогічні сідловому тягачу-Е ««MERCEDES-BENZ 1840», 1997 року випуску, з пробігом близько 990 000 км., в належному технічному стані за орендну плату в розмірі 4 500 грн. в місяць, що було середньою ціною на той час по Україні.

Однак ,сторонами не було дотримано форми договору найму транспортного засобу, якої вимагає закон, оскільки ОСОБА_3 з 02.02.2011 року умисно ухилявся від підписання в письмовій формі договору та від його нотаріального посвідчення, так як його діяльність, пов'язана з експлуатацією автомобіля збиткова, а коли він буде одержувати доходи, то укладе договір найму. В підтвердження цього позивач покликається на листи від 31.05.2011 року, 08.02.2012 року,надіслані на адресу ОСОБА_3 з вимогою про укладення договору найму транспортного засобу в письмовій формі, його нотаріального посвідчення, а також з вимогою про виплату коштів за користування транспортним засобом. Таким чином, вважає, що про даному конкретному випадку договірні стосунки між ними щодо найму транспортного засобу не відбулись як юридичний факт, договір найму не пройшов усі стадії підписання і не може рахуватись укладеним. В той самий час, ОСОБА_3, в проміжок часу з 02.02.2011 року по 25.10.2012 року, мав у своєму розпорядженні належний позивачу на праві власності сідловий тягач-Е МЕRCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2 та користувався ним з метою одержання прибутку без достатніх правових підстав, а саме без договору. Факт користування ОСОБА_3 сідловим тягачем-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2 незаперечно підтверджується письмовими доказами.

На початку жовтня 2012 року позивач дізнався, що ОСОБА_3 знищив належний йому сідловий тягач-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2 та в розкомплектованому вигляді кинув його без нагляду в с.Хомутець, Брусилівського району, Житомирської області. 25.10.2012 року разом із братом ОСОБА_2 прибув в с.Хомутець, подав заяву в Брусилівський PB ГУМВСУ у Житомирській області. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3483 від 01.03.2013 матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження, складає 55 575, 40 грн.

Тому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному вище. Також пояснив, що між сторонами не було укладено договір оренди на зазначений автомобіль в письмовій формі, хоча сторони досягли згоди щодо його істотних умов, зокрема щодо плати за користування автомобілем. Відповідач отримав автомобіль для використання його у підприємницькій діяльності, зокрема для перевезення вантажів, а тому отримував дохід від користування тягачем. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу дохід від використання тягача в розмірі 68 тисяч гривень за період з 01.06.2011 року по 01.11.2012року , оскільки такий дохід отримав, здійснюючи вантажні перевезення, однак позивачу коштів не передавав, хоча останній міг би отримувати такий дохід, передавши тягач в оренду іншій особі. Також вважає, що позивачу повинні бути відшкодовані збитки, завдані внаслідок пошкодження тягача, розмір яких встановлено згідно висновку експертного дослідження.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили в задоволенні таких відмовити з підстав, викладених у запереченнях.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що отримав в користування за дорученням від позивача в лютому 2011року сідловий тягач-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2. До зазначеного тягача отримав в оренду від фірми «Скат-Експрес» причеп разом з гідравлічною установкою, яка в комплект автомобіля не входить. Цей тягач з причепом використовував для перевезення вантажів, прибуток, отриманий від цього, ділили навпіл разом з позивачем за усною домовленістю з вирахуванням витрат на поточний ремонт та обслуговування. В середньому передавав позивачеві в місяць 4-5 тисяч гривень його частини прибутку. Договору оренди не тягач не укладали, хоча розмови такі вели, водночас не ухилявся від укладення договору оренди. В липні 2012року під час чергового перевезення вантажу, тягач зламався, сталась поломка в коробці передач. Він повідомив про це позивачка Кіндрата по телефону і залишив поломаний автомобіль в с.Хомутець Брусилівського району Київської області. ОСОБА_2 лише в жовтні 2012року забрав тягач. Ключі від тягача ним були передані через третіх осіб. Також пояснив, що Гідравлічну установку було передано фірмі «Скат-Експрес» разом з причепом. Таку установку отримав за договором оренди на сервісі, тому в цій частині вважає, що шкода ним завдана не була. Також пояснив, що усі інші пошкодження автомобіля вчинені не ним, багато з них були уже при передачі йому тягача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити з огляду на таке. Позивач у позовній заяві зазначав, що він добровільно передав автомобіль ОСОБА_3 у користування за довіреністю, факту незаконного заволодіння автомобілем не було. Оскільки сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору оренди автомобіля, у Позивача немає підстав стверджувати про недійсність договору оренди транспортного засобу, недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність. Відповідно до ст. 786 ЦК України, до вимог про відшкодування збитків у зв'язку зі знищенням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму, з моменту повернення Позивачу транспортного засобу і до моменту звернення з позовом до суду минуло-2 роки, 5 днів, а тому просив застосувати строк позовної давності , який позивачем був пропущений. Також вважає недоведеним розмір доходу, отриманого від незаконного володіння майном, в розмірі 68 тисяч гривень. Також зазначив, що відповідач керував транспортним засобом на підставі довіреності, виданої 25.01.2011 року та посвідченої нотаріально, а отже наявна правова підстава володіння вказаним тягачем.

В останнє судове засідання відповідач та його представник не з»явивлись, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе завершити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сідловий тягач-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.20).

Відповідно до довідки від 27.05.2013року та протоколу перевірки ТС КТЗ 14№71-11 від 02.02.2011року зазначений сідловий тягач дійсно 02.02.2011року проходив щорічний технічний огляд та був визнаний технічно справним.

Як встановлено в судовому засіданні та сторонами визнається той факт, що 2 лютого 2011року позивач ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3 належний йому сідловий тягач-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2.

25 січня 2011року ОСОБА_2 було підписано та нотаріально посвідчено довіреність на право користування транспортним засобом - сідловий тягач-Е «MERCEDES-BENZ 1840», д.р.н. НОМЕР_2 на ім»я ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Також судом беззаперечно встановлено, що відповідач використовував зазначений транспортний засіб в підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку. Такий факт визнається сторонами та підтверджується товарно-транспортними накладними, подорожніми листами та накладними (а.с.28-61).

Позивач просить стягнути з відповідача дохід від використання тягача в розмірі 68 тисяч гривень за період з 01.06.2011 року по 01.11.2012року.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Таким чином, суд не може вважати довіреність, видану позивачем ОСОБА_2 21.01.2011року ОСОБА_3 на користування спірним транспортним засобом, правочином, а отже і достатньою правовою підставою на володіння майном , що належить позивачу( Зазначена правова позиція місться у Постанові Верховного суду України від 16.12.2015року у справі № 6-688цс15).

Згідно вимог ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до довідки фірми «Металімпекс» оренди на протязі 2011,2012років передавались в оренду сідлові тягачі, аналогічні сідловому тягачу--Е «MERCEDES-BENZ 1840» , 1997року випуску з пробігом 990 тисяч км в належному технічному стані за орендну плату в сумі 4500 гривень в місяць, що було середньою ціною на той час по Україні.

Як визнано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 , спірний сідловий тягач використовувався ним в підприємницькій діяльності для вантажних перевезень , ним отримувався дохід, половину якого він передавав позивачу в розмірі 4-5тисяч гривень щомісячно. Однак в підтвердження своїх доводів щодо передачі коштів відповідач жодних доказів суду не надав. Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в судовому засіданні стверджували , що їм відомо зі слів відповідача про такі оплати, суд не може вважати достатніми доказами , оскільки такі відомості свідкам відомі зі слів відповідача та жодними іншими доказами не підтверджені.

Тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому доходу від використання тягача в розмірі 68 тисяч гривень за період з 01.06.2011 року по 01.11.2012року, тобто за 17 місяців по 4 тисячі в місяць, є підставними та підлягають задоволення, оскільки такий дохід міг бути отриманий позивачем від передання тягача за договором оренди, та такий розмір отримуваного прибутку від використання автомобіля визнано відповідачем.

Щодо вимог позивача про відшкодування збитків, завданих у зв»язку з пошкодженням спірного транспортного засобу в розмірі 55575,40гривень, то суд вважає , що такі слід задовольнити частково.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, згідно висновку №3483 експертного авто товарознавчого дослідження від 01.03.2013 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ 1840» д.р.н. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження складає 55575, 40 гривень (а.с.66-74).

Як вбачається з постанови Брусилівського РВ УМВС України в Житомирській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 4.11.2012року та відмовного матеріалу №1074 25.10.2012 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про розкомплектування належного йому тягача марки «Мерседес Актрос 1840» ОСОБА_3, якому такий передав. В порушенні кримінальної справи відмовлено, оскільки в діях сторін вбачаються цивільно-правові відносини.

Як визнав в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 в липні 2012року сталась поломка спірного транспортного засобу в с.Хомутець Брусилівського району і він, не змігши її ліквідувати, залишив транспортний засіб в даному селі, повідомивши про це позивача по телефону. Такий факт також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9, який в судовому засіданні пояснив, що допомагав відповідачу відтягнути поломаний сідловий тягач на подвір»я в с.Хомутець з траси , а також відтяг причіп з вантажем. Крім цього , свідок пояснив, що гідравлічна установка , а саме насос, бак, шланг гідравліки не входять в комплектацію даного сідлового тягача, вони були взяті відповідачем в оренду до комплектації причепа у фірми «Скат-Експрес» , де був взятий сам причеп.

Такі ж показання в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили, що дійсно гідравлічна установка на сідловий тягач була встановлена до причепу, така в комплектацію тягача не входить, була отримана на підставі договору оренди у фірми «Скат-Експрес» та повернута такій разом з причепом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Особа, яка завдала шкоди , звільняється від її відшкодування ,якщо вона доведе , що шкоди завдано не з її вини.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними частково, за виключенням вимог про відшкодування вартості гідравлічної установки з таких підстав. Спірний сідловий тягач був переданий відповідачу ОСОБА_3 в технічно справному стані, про що свідчить протокол перевірки ТС КТЗ 14№71-11 від 02.02.2011року, такий був пошкоджений в процесі експлуатації відповідачем ОСОБА_3, згідно висновку №3483 експертного авто товарознавчого дослідження від 01.03.2013року власнику завдано матеріальний збиток. Суд визначає розмір завданого матеріального збитку з відрахуванням вартості баку гідравлічного, шлангу гідропідйомника та насосу гідропідйомника , а також вартості робіт з установки баку в розмірі 46870,50 гривень , виходячи з таких розрахунків. Вартість запасних частин (3833,63+321,59+24466,32)х(1-0,70),( де 0,70 коефіцієнт фізичного зносу)=8586,46, вартість робіт з установки баку становить 118,44грн.=0,48х246,75(тобто нормогодини х вартіть 246,75). Тому із суми 55575,40 гривень виключаються суми 8586,46гривень та 118,4гривень.

Щодо заперечень відповідача та вимоги застосувати строк позовної давності , то суд вважає такі безпідставними.

Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.786 ЦК України До вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Як судом встановлено, сторони досягли всіх істотних умов з приводу найму транспортного засобу, однак договір оренди автомобіля не був підписаний обома сторонами, зокрема відповідачем , хоча вимога про укладення такого позивачем йому надсилалась неодноразово, нотаріально посвідчений такий договір не був.

Як передбачено п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Таким чином , враховуючи вищенаведене, суд вважає, що не є вчиненим між сторонами договір оренди сідлового тягача «MERCEDES-BENZ 1840» д.р.н. НОМЕР_4 належним чином, тому не може бути відповідною правовою підставою набуття права на користування таким, а тому не може бути застосований річний строк позовної давності до таких правовідносин.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи Крамар Юрій Миколайович на підставі договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 19 жовтня 2012 року представляє інтереси ОСОБА_2, розмір витрат на правову допомогу був визначений між клієнтом та адвокатом, виходячи з додатку №1 та акту виконаних робіт згідно додатку №1 до договору від 19.10.2012року , в розмірі 5000 гривень за вчинення усіх необхідних дій, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у даній справі.

Згідно копії акту виконаних робіт від 19 жовтня 2012 року підписаного ОСОБА_2 та адвокатом -Крамаром Ю.М., виконавець в інтересах Клієнта, згідно договору, у повному обсязі виконано зобов"язання.

Виходячи з положень п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 47 згаданої Постанови визначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Оскільки вимоги позивача підлягають до задоволення, суд стягує в його користь з відповідача понесені ним та документально підтверджені судовий збір та витрати на правову допомогу, що є судовими витратами відповідно до п.2 ч.3.ст.79 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11, 56,58, 60, 79,88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.16,22,23,786,799,1166,1212, 1214 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень у відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та заподіяних збитків внаслідок пошкодження майна в розмірі 46870 ( сорок шість тисяч вісімсот сімдесят) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1235,75 гривень судового збору та 5000 гривень витрат на правову допомогу.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 17 травня 2016року.

Суддя Нагірна О.Б.