РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубкова М.А. при секретарі Когут С.І. розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок № 132 по вул. Івана Богуна в місті Запоріжжя, на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2006 року, що зареєстрований в реєстрі за № 5078. В будинку зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_2 колишній власник вказаного будинку. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не є членом його сім»ї, близько останніх десяти років не мешкає за вказаною адресою, факт реєстрації відповідача у житловому приміщені позивача порушує його права як власника.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає, позивач змушений звернутись до суду. Просить суд: Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком № 132, по вулиці Івана Богуна в місті Запоріжжі.

Дослідивши позов та додані матеріали, перевіривши обґрунтованість позовної заяви, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини « Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини ». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є: - укладення договору найму жилого приміщення; відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних у судовому засіданні як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як передбачено ст. 72 ЖК України - Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 60 ЦКП України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або навести підстави звільнення від доказування.

В судове засідання ані позивач, ані відповідач не зявились, викликались шляхом направлення судових повісток, що повернулись до суду з відміткою пошти у звязку з закінчення терміну зберігання.

Відповідно до тексту позовної заяви, позивач просить розглядати справу без його участі.

До матеріалів справи позивачем додано копію договору купівлі-продажу від 23.12.2016 року відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок за адресою м. Запоріжжя вул. Івана Богуна 132.

З довідки від 07.07.2016 року вбачається, що за адресою м. Запоріжжя, вул. Івана Богуна, 132 зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно інформації, що отримана судом при перевірці місця реєстрації відповідача, станом на 19.08.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2015 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивач до суду інших доказів окрім наведених не подавав, будь-яких клопотань про витребування доказів в його інтересах в тому числі клопотань про допит свідків на підтвердження свого позову не заявляв.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Враховуючи, що факт не проживання відповідачки ОСОБА_2 за адресою м. Запоріжжя вул. Івана Богуна, 132 жодними належними та допустимими доказами не доведено, у матеріалах позову відсутні будь-які документи, щоб підтверджували відсутність чи наявність договору найму житлового приміщення, а також беручи до уваги фактичну реєстрацію відповідача за іншою адресою.

Керуючись ст 1, 3, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213, 215 ЦПК України, 15,16 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особам які не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії.

Суддя Голубкова М.А.