Справа № 2-2828/11
Провадження № 2/520/1381/16
Київський районний суд міста Одеси у складі:
судді Чаплицького В.В.
за участю секретарів Месропянцевої О.В., Буланової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про відшкодування збитків та моральної шкоди,
В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у первинний стан.
Надалі, в січні 2009 року ОСОБА_2 предявив до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним.
Крім того, в липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_5, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання правочину частково недійсним та зміну правовідношення.
Ухвалою суду від 16 квітня 2009 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним залишено без розгляду.
Після змін та уточнень позивачем, 16 квітня 2009 року Київського районного суду міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна задоволено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2009 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 липня 2010 року позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_1 задоволені частково.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року рішення Київського районного суду міста Одеси частково змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2011 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 липня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року в частині вимог скасовано та в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2011 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину частково недійсним та внесення змін до договору, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17 квітня 2013 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору чинним та стягнення грошових коштів та позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину частково недійсним та внесення змін до договору залишено без розгляду. Розгляд справи за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину вирішено продовжити.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. від 17 березня 2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про відшкодування збитків та моральної шкоди прийнято до провадження.

За уточненням від 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 вимагає стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 відшкодування збитків заподіяних частковим невиконанням договору купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння № 63 по вул. Люстдорфська дорога у місті Одесі від 30 жовтня 2008 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, - не передачею ОСОБА_1 у користування частини земельної ділянки розміром 897 кв.м., у грошовій сумі еквівалентної 110450 доларів США по курсу НБУ на момент стягнення у гривні та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Позивач просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи заперечень не було.

Відповідачі в судове засідання не зявились, до суду повернулися повідомлення про невручення судових повісток, у звязку з відмовою адресата в одержанні, що в порядку ч.8 ст.76 ЦПК України є підставою вважати відповідачів повідомленими про час та місце слухання справи (т.5 а.с.69-72,76-79).

Треті особи в судове засідання не зявились, при попередньому розгляді справи судом надавали пояснення.

Відповідно до ст.ст.224,225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Слід зазначити, що вказана цивільна справа між тими самими сторонами вже розглядалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Так, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 липня 2010 року, крім іншого, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків у подвійному розмірі 1752931 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року рішення суду першої інстанції змінено та знижено розмір відшкодування матеріальних збитків, та, з підстав неправомірності залучення ОСОБА_3 до справи у якості відповідача, залишено у справі в якості відповідача лише ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2011 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані та направлені на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема, з тих підстав що судами не наведено обґрунтування суми збитків.

Під час нового розгляду дійсної цивільної справи 18 квітня 2016 року позивачем подано до суду уточнення до позовної заяви, в тому числі зміни та доповнення, без збільшення позовних вимог, на підставі якого судом вирішено справу.

Так, 12 червня 2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_2, з другого боку, було укладено попередній договір. Предметом договору було послідуюче укладання у строк до 21 вересня 2008 року договору купівлі-продажу 7/10 частин домоволодіння, загальною житловою площею житлового будинку 32,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,13 га за 500000 доларів США між ОСОБА_1, ОСОБА_6, у якості покупців, та ОСОБА_2, у якості продавця, якому домоволодіння належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 1994 року, але у тому числі за умовою, якщо відбудеться змінена розміру земельної ділянки, яка перебуває у користуванні сума основного договору має бути переглянута із розрахунку 38460 доларів США за 0,01 га (т.1 а.с.10).

Але, у вказаний строк 21 вересня 2008 року, ОСОБА_2 не надав правовстановлюючі документи для укладення договору купівлі-продажу: державний акт на право власності на земельну ділянку, технічний паспорт на житловий будинок, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» (на сьогоднішній день КП «БТІ» ОМР).

Попередній договір не був продовжений відповідною нотаріально посвідченою угодою та втратив чинність.

30 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю від 01 вересня 2008 року діяла його дружина ОСОБА_3, був укладений договір купівлі-продажу частини домоволодіння та ОСОБА_1 було придбано 3/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташованого на земельній ділянці розміром 3662 кв.м. (у користування покупця перейшли з житлового будинку літ. «А» - житлова 1-1 веранда -16,4 кв.м.,1-2 ванна -7,0 кв.м., 1-3 кухня -7,3 кв.м.,1-5 житлова -20,4 кв.м., всього -51,1 кв.м.).

Відповідно до ст. 65 СК України ОСОБА_3, як дружина, надала письмову згоду для здійснення угоди відносно коштовного майна, потребуючої нотаріального посвідчення.

Продаж вчинено за 220000 гривень (при цьому, за договором інвентаризаційна оцінка вказаної частини становила 25055 гривень), що підтверджується вищевказаним договором, квитанцією про сплату 2200 гривень до Пенсійного Фонду України тобто 1% з суми 220000 гривень (т.2 а.с.46), заявою ОСОБА_3 про визначення розміру оподаткованого доходу від продажу нерухомого майна - 220000 гривень (т.2 а.с.47), квитанцією про сплату прибуткового податку від продажу нерухомого майна вартістю 220000 гривень у розмірі 5% - 11000 гривень (т.2 а.с.48), заявою співвласника домоволодіння ОСОБА_7, який володіє на праві власності 97/100 частинами домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 31 січня 2005 року, про те що йому відомо про продаж нерухомого майна вартістю 220000 гривень. (т.2 а.с.45).

Предмет зазначеної угоди фактично перейшов у користування ОСОБА_1, яка почала користуватися вказаним обєктом нерухомого майна.

Відповідно до розписки від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_3, за вказаним договором, отримала грошову суму у розмірі 500000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 жовтня 2008 року: 5,76 грн за 1 долар США, для передачі ОСОБА_2, який згідно розписки від 30 жовтня 2008 року отримав вказані гроші (т.2 а.с.25,26).

На відміну від попереднього договору від 12 червня 2008 року, договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений вже без участі ОСОБА_4, як сторони договору, та незважаючи на те, що склад приміщень залишився незмінним, була суттєво зменшена доля у домоволодінні з 7/10 до 3/100, яка належала ОСОБА_2, та вказані долі належали продавцю на підставі різних правовстановлюючих документів (т.2 а.с.54).

Договір купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння № 63 по вул. Люстдорфська дорога у місті Одесі від 30 жовтня 2008 року був укладений з урахуванням акту про узгодження меж земельної ділянки від 23 жовтня 2008 року, підписаного ОСОБА_2 та співвласником домоволодіння ОСОБА_7, посвідченого печаткою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Дмітріївка» (т.3 а.с.94), відповідно до якого (згідно зі схемою земельної ділянки, загальною площею 3662 кв.м.) у користуванні ОСОБА_2 як власника 3/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, знаходилася земельна ділянка загальною площею 2197 кв.м., а у користуванні ОСОБА_7, як власника 97/100 частин домоволодіння, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, знаходилася земельна ділянка загальною площею 1465 кв.м.(з яких 1000 кв.м. відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2000 року, а 465 кв.м. відповідно до державного акту про постійне користування землю від 12 грудня 2000 року) (т.3 а.с.95-96).

Відповідно до ст.65 СК України ОСОБА_3, як дружина ОСОБА_2 надала нотаріально завірену письмову згоду для здійснення угоди відносно коштовного майна.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1-3 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.1-2 ст.620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування.

Згідно ч.1-3 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами

Згідно ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно ч.2 п.1 ст.1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону.

Акт погодження меж було надано ОСОБА_3 ОСОБА_1 під час укладання договору купівлі-продажу.

Конфігурація та площа земельної ділянки, на якій знаходяться 3/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, вказані у технічному паспорті КП «ОМБТІ та РОН» від 20 жовтня 2008 року (т.3 а.с.110 зворотна сторона) - відрізняються від фактично існуючих у натурі: згідно з рішенням виконкому Одеської міської ради №54 від 15 лютого 1992 року «Про відвід земельної ділянки площею 356 кв.м. у постійне користування гр. ОСОБА_8, по вул. Чорноморська дорога, 65» (т.2 а.с.110,111) та з рішенням виконкому Одеської міської ради №737 від 08 липня 1998 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 930 кв.м., яка знаходиться у користуванні ОСОБА_9 та земельної ділянки, площею 241 кв.м., яка знаходиться у користування ОСОБА_10, за адресою: вул. Дмитра Донського, 96; для обслуговування житлового будинку та господарських споруд».(т.2 а.с.130,131).

Наприкінці жовтня 2008 року на ринку нерухомого майна у м.Одесі відбулося різке суттєве зниження цін на нерухомість, що було обумовлене наслідками Світової фінансової кризи, початком кризових явищ в економіці України та зниженням попиту на нерухомість вказані обставини, визнаються судом загальновідомими, та не потребують доказування відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2010 року реальна ринкова вартість 3/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташованих на земельній ділянці 1275 кв.м., складала на 30 жовтня 2008 року 389055 доларів США по курсу НБУ на момент укладення договору - 2116020 гривень (т.3, арк.спр.35-47).

Згідно з технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 28 січня 2010 року 3/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташовані на земельній ділянці 1275 кв.м. (т.1 а.с.39-42).

Крім того, під час попереднього розгляду справи сторони визнали факт, що 3/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, на момент укладення договору були розташовані на земельній ділянці 1275 кв.м.

Згідно ст.230 ЦК України та з урахуванням п.20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За правилами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином суд доходить до висновку що внаслідок протиправних сумісних дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 була частково введена в оману при укладенні договору купівлі-продажу 3/100 частин м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63 від 30 жовтня 2008 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, - у частині визначення розміру земельної ділянки, на якій розташоване м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, а саме у частині - 922 кв.м., відповідачі замовчали існування обставини, що 3/100 частин м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63 на момент укладення договору, розташовані на земельній ділянці меншої на 922 кв.м., ніж та що вказана у технічних паспортах КП «ОМБТІ та РОН» від 01 вересня 2008 року та від 20 жовтня 2008 року, та по суті не виконали договір у повному обсязі не передали права на користування на додаткові 922 кв.м. разом із нерухомістю, чим позивачу було завдано збитків у розмірі 110450 доларів США, які підлягають відшкодуванню відповідачами в солідарному порядку, за курсом НБУ, станом на день ухвалення рішення 2 484,1663 гривень за 100 доларів США, що дорівнює 2 743 578 гривень.

Одночасно, суд частково не погоджується з вимогою позивача про стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода може складатися у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів .

Відповідно до п.9 даної Постанови та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин(характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми ,наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду).

У зв'язку з неправомірними діями відповідачів позивачу були заподіяні душевні страждання, які вона зазнала у зв'язку зі стресовим становищем внаслідок омани, щодо обставин договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року, що підтверджується довідками лікарів медичної клініки «Інтосана» від 01.12.2008 року, 12.01.2009 року, 23.04.2009 року, 24.09.2009 року, 29.12.2009 року, 25.03.2010 року та 03.05.2010 року (т.3 а.с.63-70) про звернення ОСОБА_1 та призначення їй амбулаторного лікування за діагнозом «депресивний синдром на фоні дезодептаціонної вегето-судинної дистонії, антено-невротичний синдром та хронічний стрес», істотними змушеними змінами у її життєвих стосунках та відносинах, протиправного позбавлення її майна грошей у розмірі 110450 доларів США та неможливістю використовувати належні їй грошові кошти та користуватися земельною ділянкою 922 кв.м.

Суд вважає, що заподіяна таким чином, моральна шкода, що завдана у зв'язку з вчиненням недійсної частини цього правочину, підлягає відшкодуванню в розмірі 10000 гривень.

Керуючись ст. 65 СК України ст.ст. 23, 230, 1190 ЦК України, ст.ст. 8, 11, 15, 31, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215, 217, 224-225, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про відшкодування збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків в розмірі 2 743 578 (два мільйони сімсот сорок три тисячі пятсот сімдесят вісім) гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4371 (чотири тисячі триста сімдесят одна) гривня.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до ст.ст. 223, 233 ЦПК України.

Суддя Чаплицький В. В.