Апеляційний суд Житомирської області
Справа №292/59/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гуц О. В.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до виконавчого органу Червоноармійської селищної ради, як органу опіки та піклування, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК"

на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» або банк) звернулося до суду з позовом до виконавчого органу Червоноармійської селищної ради, як органу опіки та піклування (а.с.106-107). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2013 року за договором споживчого кредиту ОСОБА_1 отримав кредит, який є неповернутим. Судовим рішенням ОСОБА_1 визнаний недієздатним у 1990 році та цього ж року рішенням постійно діючого органу місцевого самоврядування над ним було призначено опікуном його батька - ОСОБА_2, який помер 15 вересня 2002 року. Хоча з того часу цивільна дієздатність хворого не поновлювалася, але після смерті опікуна новий опікун йому не призначався. Враховуючи, що ОСОБА_1 на момент укладення договору споживчого кредиту був недієздатним та йому опікуна призначено не було, банк просить стягнути з органу опіки та піклування Червоноармійської селищної ради тіло кредиту в розмірі 3 424,75 грн., тобто повернути отримане недієздатною особою за нікчемним договором.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що оскільки опікун ОСОБА_1 помер, а новий призначений йому не був, то згідно з ч.1 ст.65 ЦК України опіку над ним здійснює орган опіки та піклування Червоноармійської селищної ради, а відтак орган опіки та піклування зобовязаний повернути банку тіло кредиту, що отримане за нікчемним договором споживчого кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі шизофренії (діагноз). Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 травня 1990 року він визнаний недієздатним, оскільки не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.56-58).

Рішенням виконкому Червоноармійської селищної ради від 24 травня 1990 року опікуном над недієздатним був призначений його батько ОСОБА_2, який помер 15 вересня 2002 року (а.с.55,66).

Опікун зобовязаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 його обовязки, як опікуна, припинилися.

Після смерті батька новий опікун ОСОБА_1, який є жителем смт. Червоноармійська та перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра Комунальної установи «Центральна районна лікарня Червоноармійської районної ради», не був призначений (а.с.95).

У матеріалах справи відсутні докази поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_1, тобто встановлена опіка не припинилася (ч.3 ст.76 ЦК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст.65 ЦК України до призначення нового опікуна опіку над недієздатною фізичною особою має здійснює відповідний орган опіки та піклування. Таким органом, згідно зі ст.56 ЦК України, є виконавчий орган Червоноармійської селищної ради, тобто відповідач у справі.

Між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 28 квітня 2013 року був укладений кредитний договір на суму 3 424,75 грн. під 0,12 % річних, за умовами якого банк шляхом безготівкового перерахування грошових коштів оплатив придбані від імені позичальника металеві конструкції (вікна/двері), але ОСОБА_1 кошти банку до 27 квітня 2016 року не повернув (а.с.4-13).

За таких обставин, банк уклав правочин, який не є дрібним побутовим, із недієздатною особою, яка в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст.226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України.).

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними (ч.1 ст.30 ЦК України). Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на нікчемність кредитного договору, укладеного банком з ОСОБА_1, оскільки на момент вчинення такого правочину ОСОБА_1 був визнаний у встановленому законом порядку недієздатним, він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто не міг вчиняти будь-якого правочину (ч.2 ст.41 ЦК України), а отже вчиненням кредитного договору, який не є дрібним побутовим, він не створив для себе цивільних обовязків, що виключає його особисту відповідальність у разі неповернення кредиту.

Що ж стосується застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та відповідальності органу опіки та піклування, то суд апеляційної інстанції виходить тут із наступного.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст.226 ЦК України опікун зобовязаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобовязаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

Опікун недієздатної особи зобовязаний відшкодувати дієздатній особі вартість майна тільки у випадках, якщо: а) його винна поведінка сприяла втраті майна (він передав його третій особі, свідомо знищив тощо); б) його винна поведінка сприяла вчиненню правочину. В останньому випадку вина опікуна може полягати в нездійсненні належного догляду за недієздатною особою, що сприяло вчиненню нею правочину.

Із листа в.о. головного лікаря Комунальної установи «Центральна районна лікарня Червоноармійської районної ради» від 15 липня 2016 року №930 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на психіатричному обліку з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, помірно виражений апато-дисоціативний дефект, параноїдний синдром (лист приєднано до матеріалів справи). Станом на 28 квітня 2013 року хворий на стаціонарному лікуванні в ЖОПЛ №1 не перебував, за амбулаторною допомогою до лікаря психіатра не звертався. Заходи фізичного обмеження та ізоляції станом на 28 квітня 2013 року не застосовувалися.

Заходи фізичного обмеження та ізоляції особи, яка страждає на психічний розлад, застосовуються за призначенням лікаря-психіатра чи іншого медичного працівника лише в тих випадках, формах і на той час, коли всіма іншими законними заходами неможливо запобігти діям особи, що являють собою безпосередню небезпеку для неї або інших осіб.

На момент укладення кредитного договору відповідно до положень ст.8 Закону України «Про психіатричну допомогу» до ОСОБА_1 заходи фізичного обмеження та ізоляції не були застосовані, а тому він не був обмежений вільно пересуватися та відвідувати громадські місця.

При здійсненні догляду не повинні порушуватися конституційні права та законні інтереси особи, над якою встановлена опіка.

За таких обставин, відсутня вина відповідача, як органу опіки та піклування, у неналежному догляді за ОСОБА_1, оскільки порушення, допущені органом опіки та піклування (неналежне ведення обліку недієздатних осіб, невчинення заходів, спрямованих на вирішення питання щодо призначення нового опікуна тощо) не знаходяться в причинному звязку з вчиненням ОСОБА_1 правочину, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів порушення відповідачем своїми діями або бездіяльністю прав банку на момент укладення ним правочину з ОСОБА_1

Одночасно з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ч.1 ст.40 ЦК України, яка регулює момент визнання фізичної особи недієздатною, на спірні правовідносини не поширюється, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 був визнаний недієздатним у 1990 році та його цивільна дієздатність із того часу не поновлювалася. На час визнання ОСОБА_1 недієздатним правовідносини з цього питання регулювалися ст.16 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та виключає з його правового обґрунтування посилання на норми ч.1 ст.40 ЦК України, залишаючи в решті рішення без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" задовольнити частково.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02 червня 2016 року змінити, виключивши з правового обґрунтування посилання на норми ч.1 ст.40 ЦК України.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: