Справа № 308/9954/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Леска В.В., Джуги С.Д.,

при секретарі : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 Андріїни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначала, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2009 року, виданого на підставі рішення Ужгородської міської ради від 18.12.2008 року за №942, вона є власником земельної ділянки площею 0,0328 га., що знаходиться в м.Ужгороді по вул.Говорова,11, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Власником суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою м.Ужгород, вул. Говорова,15, є ОСОБА_2, яка також є власником житлового будинку розташованого на цій земельній ділянці, будівництво якого вона здійснила реконструювавши старий будинок.

Користуючись тим, що вона з добросусідських міркувань надала відповідачці дозвіл на зберігання будівельних матеріалів на власній земельній ділянці, а також дозволила розібрати частину огорожі для полегшення доступу до будівельного майданчика, остання влаштувала фундамент власного будинку на межі їхніх земельних ділянок, не зробивши відступу передбаченого чинним законодавством та необхідного їй для обслуговування стіни будинку. Відтак склалася ситуація за якої відповідачка стала претендувати на частину належної їй, ОСОБА_1, земельної ділянки, що межує з новозбудованим відповідачкою будинком. Так, 25.07.2014 року відповідачка разом з невідомими людьми увірвалися на її земельну ділянку та стали ламати існуючу огорожу, на що вона викликала міліцію, після чого незаконні дії відповідачки припинилися, однак вона встигла демонтувати покладений нею новий паркан із металопрофілю, а також старий паркан із сітки та труб.

Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні, розпорядженні та володінні належної їй земельної ділянки не бажає, просила зобовязати ОСОБА_2 припинити будівельні та інші роботи зліва житлового будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді на земельній ділянці площею 0,0328 га в м.Ужгороді, вул.Говорова,11, що належить ОСОБА_1, і в подальшому не порушувати її приватну власність на землю. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь оплачені судові витрати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заву від 18.08.2015 року, якою збільшила позовні вимоги і просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості земельно-технічної експертизи в сумі 2572,67 грн.; заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.; 1400,00 грн. витрат за геодезичне знімання ДП «Укрспецзем»; визнати дії ОСОБА_2 по захопленню частини земельної ділянки ОСОБА_1 неправомірними; визнати Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.06.2014 року неналежним доказом у справі.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому вказувала на те, що згідно договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року вона є власником житлового будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді, право власності на який зареєстровано в КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2005 року.

05 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу вона купила земельну ділянку площею 0,0488 га, що розташована по вул.Говорова,15 в м.Ужгороді.

09 грудня 2005 року на вказану земельну ділянку їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №034046.

У 2006 році вона почала реконструкцію купленого будинку, при якій було враховано розміри старого будинку та старий фундамент під стіною будинку, яка розташована в бік ділянки ОСОБА_1 Однак, коли залишилось влаштувати мощення та доштукатурити цоколь стіни будинку зі сторони земельної ділянки відповідачки, остання вигнала робітників, забарикадувала цоколь будинку будівельним сміттям та самовільно перенесла огорожу між ділянками, позбавивши її доступу до свого будинку. Своїми діями відповідачка незаконно зменшила ширину її земельної ділянки на 50 см. та унеможливила проведення ремонтних робіт по влаштуванню мощення, штукатурення цоколя стіни та оздоблення її декоративними матеріалами (мозаїка та фарбування). Відсутність мощення та штукатурки завдають шкоди будинку, стічні води потрапляють під фундамент, наявне замокання стіни, що призводить до руйнування вже зроблених оздоблень та завдає шкоди її правам.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді, виготовленого у 1990 році, ширина земельної ділянки складає 15 метрів. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2005 року ширина її земельної ділянки зі сторони вул.Говорова складає 14,99 метрів.

Перевіркою державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області встановлено порушення земельного господарства та складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.06.2014 року в якому зазначено, що суміжним землекористувачем ОСОБА_1 самовільно зайнято частину земельної ділянки площею 0,005 га. шляхом встановлення паркану на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Своїми діями ОСОБА_1 обмежила доступ ОСОБА_2 у використанні власної земельної ділянки.

Факт зменшення земельної ділянки ОСОБА_2 на 58 см.., у звязку із зміщенням відповідачкою ОСОБА_1 огорожі в бік ділянки позивачки, стверджує і збірним кадастровим планом виконаним ПП «Ужгеостар».

Посилаючись на те, що відповідачка не бажає усунути самовільно встановлену огорожу, не визнає дійсні межі ділянки №15 шириною 15 метрів, не дає можливості завершити розпочатий ремонт, а також своїми діями завдає їй моральної шкоди, так як постійні сварки та погрози зі сторони відповідачки порушують її життєвий спокій та духовний стан, просила :

- зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом знесення паркану, який самовільно нею встановлений зі сторони вулиці Говорова між ділянкою №11 та №15 в м.Ужгороді;

- відновити межу земельної ділянки ОСОБА_2 в попередній стан, встановивши межу між земельною ділянкою №11 та №15 по вул.Говорова на відстані 50 см. від будинку та господарських споруд ОСОБА_2 в бік ділянки №11, належній ОСОБА_1, по всій довжині межі між ними;

- зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 при виконанні ремонтних робіт у своєму будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді по оздобленню (оштукатурення, пофарбування, обробка декоративною мозаїкою) зовнішньої стіни, влаштуванню мощення шириною 40 см. зі сторони суміжного будинковолодіння №11 по вул.Говорова в м.Ужгороді;

- зобовязати ОСОБА_1 прибрати будівельне сміття та інші речі від стіни будинку ОСОБА_2 по вул.Говорова,15;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного від 04.09.2014 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, з присвоєнням № справи 3085/9954/14-ц.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом знесення самовільно встановленого паркану зі сторони вулиці Говорова між ділянкою №11 та №15 в м.Ужгороді.

Відновити межу земельної ділянки ОСОБА_2 в попередній стан, між ділянкою №11 та №15 по вул.Говорова на відстані 50 см. від будинку та господарських споруд ОСОБА_2 в бік ділянки №11, яка належить ОСОБА_1, по всій довжині межі між їхніми ділянками.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 при виконанні ремонтних робіт у своєму будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді по оздобленню (оштукатурення, пофарбування, обробка декоративною мозаїкою) зовнішньої стіни, влаштуванню мощення шириною 40 см. зі сторони суміжного будинковолодіння №11 по вул.Говорова в м.Ужгороді.

Зобовязано ОСОБА_1 прибрати будівельне сміття та інші речі від стіни будинку ОСОБА_2 по вул.Говорова,15 в м.Ужгороді.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні та володінні земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 244,00 грн.

Стосовно збільшених позовних вимог ОСОБА_1, згідно поданої заяви від 18.08.2015 року до суду (т.4 а.с.2-6), то рішення судом першої інстанції не ухвалювалося, так як такі судом не розглядалися і сторони з приводу заявлених вимог пояснення не давали, що унеможливлює направлення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому суд помилково дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та безпідставно відмовив у задоволенні її позову. Також просила розглянути заперечення на ухвали Ужгородського міськрайонного суду, які окремо від рішення суду не оскаржуються, а саме на ухвалу від 13.08.2014 року про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка не пройшла реєстрацію в АСДС, так як на позовній заяві ОСОБА_2 від 01.08.2014 року відсутній штамп суду, який прийняв документ; ухвалу від 04.09.2014 року про об»єднання справ, де судом порушено вимоги п.2.22 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та ВССУ, затвердженої наказом ДСА України 17.12.2013 року №173, так як обєднавши справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка до суду надійшла останньою, суд присвоїв єдиний унікальний номер не першої справи, яка надійшла до суду, а другої, що є порушенням вимог п.2.22 Інструкції; ухвалу від 16.03.2015 року про призначення судової земельно-технічної експертизи, в якій не зазначено клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи судовому експерту ОСОБА_3, підстави відмови у проведені експертизи заявленим нею експертом, в ухвалі не зазначено, які обєкти має дослідити експерт та в якій кількості, не зазначено строки проведення експертизи, відсутній перелік документів (матеріалів), які передаються експерту на дослідження, а також суд зобовязав ОСОБА_1 одноособово оплатити експертизу, тоді як клопотання про проведення земельно-технічної експертизи було заявлено обома сторонами, а тому витрати на її оплату, згідно ч.2 ст.86 ЦПК України, повинні нести обидві сторони порівну. А також заперечення на ухвалу від 01.12.2015 року про відвід судді, так як суддя Монич О.В., на її думку, була упередженою, не обєктивною в розгляді даної справи, спостерігалася відверта симпатія до сторони ОСОБА_2 та зневага до неї, ОСОБА_1

У апеляційній скарзі керівник Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.08.2016 року, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, а позов ОСОБА_1 задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник ОСОБА_5 та прокурор Роман М.С. апеляційні скарги підтримали. ОСОБА_5 уточнила вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 і просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, а позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_6 апеляційні скарги не визнав, просив такі відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги ОСОБА_1 та прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із доведеності ОСОБА_2 факту порушення її земельних прав ОСОБА_1

Проте, колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено статтею 152 ЗК України, відповідно до ч.2 та 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2009 року, виданого їй на підставі рішення Ужгородської міської ради від 18.12.2008 року за №942, є власником земельної ділянки площею 0,0328 га., що знаходиться в м.Ужгороді по вул.Говорова,11, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с.5).

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою м.Ужгород, вул. Говорова,15, є ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.09.2005 року, на яку їй 09 грудня 2005 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №034046 (т.2 а.с.8-9).

При виготовленні державного акту на землю ОСОБА_1, межі її земельної ділянки були погоджені суміжними землекористувачами, в тому числі і ОСОБА_2, що стверджується її підписом на Акті визначення та погодження меж землекористування гр.ОСОБА_1 від 04.12.2008 року (т.2 а.с.7, т.3 а.с.47), який міститься у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і господарських споруд гр.ОСОБА_1, за адресою м.Ужгород, вул.Говорова,11, копія якої є у матеріалах цивільної справи (т.3 а.с.17-52).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, за адресою м.Ужгород, вул.Говорова,15, копія якої міститься у матеріалах справи (т.3 а.с143-175) слідує, що 02.12.2005 року було складено Акт відновлення на місцевості (в натурі) меж земельної ділянки в м.Ужгороді по вул.Говорова,15 в присутності представників суміжних власників та землекористувачів, показані ОСОБА_2, межі якої в натурі проходять по стіні жилої та нежилої будівель, по суходолу (т.3 а.с.170).

Отже, матеріалами технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 стверджується той факт, що межа земельної ділянки ОСОБА_2, яка проходить між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1, проходить по стіні жилої та нежилої будівель ОСОБА_2, що спростовує доводи останньої про зайняття ОСОБА_1 належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 50 см. від її будинку та господарських споруд в бік ділянки №11, яка належить ОСОБА_1А, по всій довжині межі між їхніми ділянками.

ОСОБА_1 ствердила, що межа між їхніми земельними ділянками за весь час користування не змінювалася, нею самовільно не переносила, така дійсно проходить по стіні жилої та нежилої будівель, належних ОСОБА_2, а також частково по суходолу.

Не стверджує факт зайняття ОСОБА_1 частини земельної ділянки ОСОБА_2 і наявний у матеріалах справи висновок судового експерта ОСОБА_7 від 11.08.2015 року. Навпаки із зазначеного висновку слідує, що в результаті проведення огляду та обмірів земельної ділянки ОСОБА_1, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку становить площу 0,0328 га, то згідно фактичного використання площа земельної ділянки становить 0,0316 га, що на 0,0012 га. є менше, ніж їй було передано у власність. Тоді як згідно фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_2, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку становить площу 0,0488 га, така за фактичним використанням становить площу 0,0510 га, що на 0,0022 га є більшим, ніж їй було передано у власність. Тобто зазначеним висновком стверджується факт зайняття ОСОБА_2 належної ОСОБА_1 земельної ділянки, так як земельна ділянка ОСОБА_1 згідно фактичного використання зменшилася з 0,0328 на 0,0316 га., тобто на 0,0012 га., а земельна ділянка ОСОБА_2 збільшилася з 0,0488 на 0,051 га., тобто на 0,0022 га, що вказує на порушення земельних прав ОСОБА_1, а не ОСОБА_2.

Окрім цього, з протоколу виїзного засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства від 08.09.2014 року №46 слідує, що розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо незаконного захоплення частини власної земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_2, комісія вирішила враховуючи Державні акти на право власності на земельні ділянки спірних сторін, а також проведення обмірів під час виїзду, комісією не встановлено незаконного захоплення гр.ОСОБА_1 земель суміжного землекористувача ОСОБА_2 Огорожа між суміжними землекористувачами встановлена правильно по межі і згідно Державних актів на право власності на землю. Підстав зносити її немає. (т.2 а.с.67).

Посилання ОСОБА_2 на збірний кадастровий план, виготовлений ПП «Ужгеостар» (т.2 а.с.21), яка на доказ самовільного зайняття ОСОБА_1 частини земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0005 га., не заслуговують на увагу, оскільки факт самовільного зайняття земельної ділянки може бути встановлений лише судовою земельною експертизою, а не збірним кадастровим планом, який в розумінні вимог ст.ст. 58 і 59 ЦПК України не є належним доказом на підтвердження даної обставини.

Однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 було зайнято частину земельної ділянки ОСОБА_2 площею 50 см. та порушення у звязку із цим її земельних прав, як і не містять доказів зменшення ширини земельної ділянки ОСОБА_2, яка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2005 року зі сторони вулиці Говорова складає 14,99м. За відсутності таких доказів суд першої інстанції помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2, у звязку із чим безпідставно зобовязав ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом знесення самовільно встановленого паркану зі сторони вулиці Говорова між ділянкою №11 та №15 в м.Ужгороді; - відновити межу земельної ділянки ОСОБА_2 в попередній стан, між ділянкою №11 та №15 по вул.Говорова на відстані 50 см. від будинку та господарських споруд ОСОБА_2 в бік ділянки №11, яка належить ОСОБА_1, по всій довжині межі між їхніми ділянками; - зобовязав ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 при виконанні ремонтних робіт у своєму будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді по оздобленню (оштукатурення, пофарбування, обробка декоративною мозаїкою) зовнішньої стіни, влаштуванню мощення шириною 40 см. зі сторони суміжного будинковолодіння №11 по вул.Говорова в м.Ужгороді, а також зобовязав ОСОБА_1 прибрати будівельне сміття та інші речі від стіни будинку ОСОБА_2 по вул.Говорова,15 в м.Ужгороді, тобто зобовязав власника земельної ділянки прибрати будівельне сміття на своїй земельній ділянці, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови ОСОБА_2 у позові.

Оскільки ОСОБА_1, як власник земельної ділянки, заперечує щодо проведення ОСОБА_2 будівельних та всяких інших робіт зліва свого житлового будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді на її земельній ділянці, площею 0,0328 га в м.Ужгороді по вул.Говорова,11, проведеннями яких порушуються її земельні права, тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити і зобовязати ОСОБА_2 припинити будівельні та інші роботи зліва житлового будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді на земельній ділянці площею 0,0328 га в м.Ужгороді, вул.Говорова,11, що належить ОСОБА_1, і не порушувати її приватну власність на землю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5496,30 грн. понесених і документально підтверджених судових витрат за сплату судового збору 391,80 грн. та 5 104,50 грн. за проведення експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ОСОБА_1 слід задовольнити, а у позові ОСОБА_2 відмовити. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокурора задовольнити.

Щодо заперечень на ухвали суду першої інстанції, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, то колегія суддів констатує, що ухвала судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.08.2014 року про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, постановлена з додержанням вимог закону і пройшла реєстрацію в АСДС, так як на позовній заяві ОСОБА_2 від 01.08.2014 року наявний штамп (відмітка) суду за №28792 від 01.08.2014 року (а.с.2 т.2).

Щодо заперечень на ухвалу Ужгородського міськрайонного від 04.09.2014 року, якою обєднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, з присвоєнням № справи 3085/9954/14-ц (т.1 а.с.23), то колегія суддів констатує, що судом першої інстанції порушено вимоги п.2.22 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та ВССУ, затвердженої наказом ДСА України 17.12.2013 року №173, щодо присвоєння номеру справи, та як згідно зазначеної Інструкції у разі об»єднання судових справ в одну, їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з обєднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою. В даному випадку це є справа за позовною заявою ОСОБА_1, яка згідно відмітки суду надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 28.07.2014 року першою (т.1 а.с.3), а позовна заява ОСОБА_2, згідно відмітки суду, надійшла до суду 01.08.2014 року другою (т.2 а.с.2). Проте суд присвоїв єдиний унікальний номер справи, яка надійшла до суду другою, що є порушенням вимог п.2.22 зазначеної Інструкції.

Стосовно заперечень на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2015 року про призначення судової земельно-технічної експертизи, то колегія суддів констатує, що такі заслуговують на увагу, оскільки в ухвалі відсутнє клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи судовому експерту ОСОБА_3 та підстави відмови судом у проведені експертизи заявленим нею експертом. Також в ухвалі не зазначено, які обєкти має дослідити експерт та в якій кількості, не зазначено строки проведення експертизи, відсутній перелік документів (матеріалів), які передаються експерту на дослідження, а також суд безпідставно зобовязав ОСОБА_1 одноособово оплатити експертизу, так як клопотання про проведення земельно-технічної експертизи було заявлено обома сторонами, а тому витрати на її оплату, згідно ч.2 ст.86 ЦПК України, повинні нести обидві сторони порівну, а не одна сторона ОСОБА_1

Щодо заперечень на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2015 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у відводі судді Монич О.В., то такі не заслуговують на увагу за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 припинити будівельні та інші роботи зліва житлового будинку №15 по вул.Говорова в м.Ужгороді на земельній ділянці площею 0,0328 га в м.Ужгороді, вул.Говорова,11, що належить ОСОБА_1, і не порушувати її приватну власність на землю.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5496,30 грн. сплачених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :