МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження №2о/521/147/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

за участю народних засідателів Садової Л.С., Садового О.Ю.,

при секретарі судового засідання Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання громадянина безвісно відсутнім,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 10.11.2015 року звернувся заявник ОСОБА_2 із заявою про визнання громадянина безвісно відсутнім.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2, зазначає, що 08.12.1990 року його мати ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4, після укладення шлюбу змінила прізвище на «Зайдлер», від шлюбу в них, 22.11.1992 року народився ОСОБА_2

Як вказує заявник, після його народження батьки розлучились, він залишався проживати з матірю, а батько повинен був сплачувати аліменти на його утримання, як сина. 09.06.1993 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний, внаслідок чого мати повернула собі дівоче прізвище «Рязанова». В наступному мати заявника знов уклала шлюб, після чого змінила прізвище на «Ільїних».

Позивач зазначає, що, бажаючи уникнути сплати аліментів, батько заявника, ще в 1993 році переїхав жити до Молдови, звідки він родом, після чого жодних відомостей про його місцезнаходження ні мати заявника, ні сам заявник не мають. Зазначені відомості підтверджуються довідкою № 57/4744 від 06.08.2015 року, виданою Іллічівським МВ ГУМВС України в Одеській області, а також довідкою №553/1 від 18.10.2002 року, виданою ВДВС Іллічівського МУЮ ГТУЮ в Одеській області про повернення 26.02.1996 року виконавчого листа про стягнення аліментів стягувачу, у звязку із неможливістю розшуку боржника.

У звязку з тим, що заявник ОСОБА_2 бажає виїхати для продовження освіти до Ізраїлю, та йому потрібно надати до компетентних органів нотаріально посвідчену згоду кожного з батьків, що неможливо зробити, оскільки про місце знаходження батька заявнику невідомо вже протягом 22 років, ОСОБА_2 просить суд: ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 1993 року.

Представник заявника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, про що подав до суду відповідну заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за відсутності заявника та його представника.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія V-ЖД, №401022 від 15.12.1992 року, виданого Іллічівським відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис №1626.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 04.08.2015 року, вбачається, що 08.12.1990 року ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_3, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Зайдлер», про що зроблено актовий запис №938.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія ІІ-ЖД, №424422, виданого Іллічівським ЗАГСом, встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 09.06.1993 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на «Рязанова».

У звязку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_7, 11.02.1995 року, ОСОБА_3 змінила прізвище на «Ільїна» (свідоцтво про шлюб серія І-ЖД, № 315556, видане повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управлінню юстиції м. Одеси 30.10.2001 року).

Відповідно довідки №553/1 від 18.10.2002 року, виданої ВДВС Іллічівського МУЮ, вбачається, що в відділі державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції немає на виконанні виконавчого листа АЕ-43 від 23.04.1993 року Іллічівського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також в довідці зазначено, що виконавчий лист повернутий стягувачу без подальшого виконання 26.02.1996 року, у звязку з неможливістю розшуку боржника.

Згідно довідок адресно-довідкових бюро областей України, зокрема в: м. Києві, Одеській області, Рівненській області, Житомирській області, Львівській області, Запорізькій області, Дніпропетровській області, Чернігівській області, Хмельницькій області, Тернопільській області, Херсонській області, Черкаській області, Київській області, Харківської області, Миколаївській області, Івано-Франківської області, Кіровоградській області, Сумській області, Закарпатській області, Чернівецькій області, Волинській області, Полтавській області, встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначених областях та обласних центрах зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

22.06.2016 року заявник ОСОБА_2 подав до Чорноморського міського відділу поліції ГУНП України в Одеській області заяву про розшук батька, яка була прийнята Хмельницьким ОП Малиновського ОП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. (талон-повідомлення №001018, за реєстровим №8587), однак до цого часу батька заявника не розшукано.

На підтвердження заявлених вимог представник заявника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6, подав до суду письмові пояснення ОСОБА_10, ОСОБА_11М та ОСОБА_12

Згідно пояснень ОСОБА_13, яка на протязі 30 років підтримує відносини з матірю заявника ОСОБА_8, вказано, що ОСОБА_8 стягувала з ОСОБА_4 аліменти, але він їх не виплачував, оскільки з 1993 року переїхав жити до Придністровя, та всі спроби матері заявника зясувати його дійсне місце проживання не мали успіху, з 1993 року ні ОСОБА_8, ні сама ОСОБА_10, ні їхні знайомі не знають де проживає ОСОБА_4 Свідок також вказала, що заявник отримав освіту, одружився з єврейською дівчиною та має намір поїхати з нею в Ізраїль, але у видачі паспорта йому відмовили, так для цього необхідний дозвіл обох батьків.

За показаннями ОСОБА_11, який вказав, що з 1989 року по 1993 рік працював разом із ОСОБА_4, який в кінці 1993 року звільнився з роботи та сказав ОСОБА_11, що залишатися в ОСОБА_7 йому немає сенсу, та має намір повернутися до батьків в м. Тирасполь, а звідти, можливо, поїхати до Росії. ОСОБА_11 також зазначив, що він особисто, з товаришами, допомагали ОСОБА_4 довезти речі на вокзал, з тих пір його більше не бачив.

Згідно пояснень ОСОБА_12, яка вказала, що знає ОСОБА_4 з народження, вбачається, що ОСОБА_4 після розірвання шлюбу, не бажаючи сплачувати аліменти на утримання сина, переїхав до м. Тирасполь, але там він довго не затримався, та поїхав кудись далі. Навіть рідна мати намагалась його розшукати, але такі пошуки успіху не мали. ОСОБА_12 також пояснила, що заявник ОСОБА_2 одружився та хоче виїхати з дружиною до Ізраїлю. Про місцеперебування ОСОБА_4 їй невідомо.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 249 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Оскільки не вбачається можливості встановити точний день одержання останніх звісток про зниклого безвісті ОСОБА_4, початком сплину строку безвісної відсутності, згідно ч. 2 ст. 43 ЦК України, суд вважає необхідно визначити - 01 січня 1994 року.

Враховуючи вищевикладене, відсутність даних щодо постійного місця проживання ОСОБА_4 на території України, та за останнім відомим місцем знаходженням, наявність вищезазначених доказів про його відсутність, суд задовольняє заяву, та визнає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

Крім того, суд розяснює положення ст. 45 ЦК України, відповідно до якої якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про визнання громадянина безвісно відсутнім задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01.01.1994 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Жуган

Народні засідателі: Л.С. Садова

ОСОБА_14