Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики у розмірі 167 202,20 грн., 3% річних в сумі 13 171,58 грн. та проценти за позикою у розмірі 51 448,02 грн., а всього 231 821,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції або скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційним судом встановлено, що 30 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики в усній формі, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язувалася передати, а ОСОБА_2 - прийняти з подальшим поверненням грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США.

На підтвердження укладення указаного договору, 30 березня 2012 року відповідачем надано позикодавцю розписку, згідно якої позичальник зазначив, що бере у позивача в борг грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, які зобов'язується повернути до 31 грудня 2012 року.

Згідно банківських документів відповідачем переведено на ім'я позивачки грошові кошти у сумі 1 000 доларів США та в сумі 16 320 грн. позики.

У встановлений у розписці строк відповідач суму позики у поновному обсязі не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що розписка від 30 березня 2012 року за своєю суттю є нічим іншим, як підтвердженням з боку відповідача факту отримання ним позики від ОСОБА_3 в сумі 11 000 доларів США, крім того відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, зокрема, щодо іншої правової природи розписки, тобто того, що вона виступала гарантією проведення ремонту транспортного засобу. При цьому, апеляційним судом встановлено, що даний автомобіль позивачу не належав та відносно нього остання не мала жодних фінансових зобов'язань.

Отже апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову, в зв'язку із чим обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та справедливим.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська