Справа № 219/7259/2014-ц
Провадження № 2/219/2998/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі Брагіній М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 (згідно договору), відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в судовій залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного нерухомого майна подружжя.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому вказує, що з відповідачем проживав в зареєстрованому шлюбі. 15.10.2014року згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між ними був розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме 04.10.2005 року, було придбано майно - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою м. Бахмут (Артемівськ) вул. 1-ша Лісна 2-а та земельна ділянка. Позивач також зазначає, що перед розірванням шлюбу вони з відповідачем домовились про добровільний поділ майна, однак після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відмовилася здійснити добровільний поділ майна, забрала правовстановлюючі документи на будинок та забороняє йому користуватися будинком та земельною ділянкою. Позивач обґрунтовує позов ст.. 60, 69, 70,71 СК України та просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою м. Артемівськ вул. 1-ша Лісна 2-а та земельну ділянку площею 0,0884 га, розташовану за адресою м. Артемівськ вул. 1-ша Лісна 2-а та визнати рівними частками у їх спільної сумісній власності.

У судовому засіданні позивач та представник позивача наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в позові з тих підстав, що відповідач пропонувала вирішити спір добровільно, пропонувала декілька варіантів придбання житла для позивача замість його вимог до частки будинку, але він відмовлявся. Також просила врахувати, що позивачем не здійснено оцінку майна, адже можливо вона б сплатила його частку в майні. Крім того, просила врахувати, що з нею проживає їх спільна дитина, яку вона виховує, матеріально утримує, в неї є окрема кімната, а якщо буде задоволено позов і в майбутньому позивач зможе вселитися та претендувати на окрему кімнату, то дитина вже буде позбавлена можливості мати окрему кімнату. Судові витрати просила покласти на позивача.

Суд, вислухавши позивача та його представника ОСОБА_2, відповідача ат її представника ОСОБА_4, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2001 року. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний, рішення набуло законної сили 18.11.2014 року.

Як вбачається з довідки КП «Артемівське БТІ» № 38, відповідач ОСОБА_3 є власником домоволодіння по вул. 1-а Лісна будинок 2-а в м. Артемівськ , відповідно договору купівлі-продажу від 04.10.2005 року, зареєстрованого за №1-5303 від 17.10.2005 року (арк. с.18). Про вказане свідчить у запис у Будинковій книзі (арк.с.88, зворотній бік).

Згідно довідки відділу Держземагентства у м. Артемівську Донецької області № 01-27/224 від 02.03.2015 року, земельна ділянка по вул. 1-й Лісній 2-а у м. Артемівську Донецької області на праві власності належить ОСОБА_3 згідно державного акту на землю серія ЯА № 724787, зареєстрованого 04.11.2005 року (арк. с.20).

На підставі заочного рішення суду року у справі № 219/7259/2014-ц від 03.03.2015 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на ? частки житлового будинку загальною площею 51 кв. м, житловою площею 28,53 кв. м по вул. Лісна 1-ша, будинок «2-а» в м. Артемівськ Донецької області, а також на ? частки земельної ділянки з кадастровим номером :00:026:0191 загальною площею 0, 0884 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Лісна 1-ша, будинок «2-а» в м. Артемівськ Донецької області (арк.с.109-110).

Згідно договору купівлі-продажу та земельної ділянки від 04.10.2005 року ОСОБА_3 купила жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами та належну на праві особистої власності земельну ділянку розміром 884 кв. м, які знаходяться за адресою: вул. Лісна 1-ша, будинок «2-а» в м. Артемівськ Донецької області. Продаж вчинено за 15000 грн. Загальна вартість жилого будинку за відомостями, викладеними у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП бюро технічної інвентаризації станом на 27.09.2005 року становить 16585 грн. Експертна оцінка землі 6580,45 грн. (арк.с.95).

У Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 724787, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 28 з кадастровим номером :00:026:0191 видано на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номером 1-5303 від 04.10.2005 року.

З вищевказаного вбачається, що вказане нерухоме майно придбано в період шлюбу, що не заперечується відповідачем та представником відповідача. Крім того, відповідачем не заперечується той факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку видано саме на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2005 року. Реєстрація прав на майно (на транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на імя одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється

співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на ч. ч. 1-3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК. До цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 03.06.2015 року у справі № 6-38 цс15.

Між тим, належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття спірного майна за власні кошти або власнею працею в набутому майні відповідач не надала та матеріали справи таких доказів не містять. В судовому засіданні відповідач не заперечувала факту придбання будинку та земельної ділянки під час шлюбу та за спільні кошти подружжя.

Оскільки вартість майна, що підлягає поділу, на час подачі позову була визначена в сумі 75122,32 грн., що більше ніж ціна придбання майна за договором купівлі-продажу від 04.10.2015 року, не оспорювалася відповідачем та її представником, клопотання щодо визначення вартості майна на час розгляду справи сторонами не заявлялося, суд на підставі вищевикладеного визначає ідеальні частки подружжя - по ? частці у спірному майні.

Як встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірний будинок та земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідач зазначає, що вона проживає разом зі спільною з позивачем дитиною, утримує її матеріально, виховує, аліментів, які сплачує позивач недостатньо для виховання та розвитку дитини, а на цей час позивач отримує пенсію по інвалідності, а тому суд, на її думку, повинен це врахувати при поділі спільного майна подружжя. Судом встановлено, що згідно з рішенням суду від 31.01.2014 року, яке набрало законної сили 11.02.2014 року, присуджено позивачу сплачувати на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснює, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки

випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного

заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Cуд дійшов висновку, що беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження доводів, що суду слід відступити від засад рівності часток подружжя та врахувати інтереси дитини, відповідачем не надано.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти позовних вимог, також звертала увагу суду на те, що неодноразово пропонувала грошову компенсацію за частку майна та варіанти придбання квартири, але позивач не погоджувався з запропонованими варіантами. Згідно правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові у справі № 6-2811цс15 від 30.03.2016 року, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Таким чином, оскільки сторонами не досягнуто такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення одного з них до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Про те, жоден із сторін не вчинив зазначених дій.

Таким чином, придбане в період шлюбу нерухоме майно: жилий будинок та земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, має бути поділене між ними в частині визнання цього майна спільною сумісною власністю та визначення рівними частками позивача та відповідача у праві спільної сумісної власності, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд враховує, що позивачем визначено ціну позову 75122,32 грн. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1500 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача 751,22 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208-209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 69,

70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного нерухомого майна подружжя, - задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, розташований по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Визнати земельну ділянку площею 0,0884 га, розташовану по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, згідно державного акту серія ЯА № 724787, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 28 з кадастровим номером :00:026:0191 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за

-ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, 11.10.1976 року

народження, право приватної власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами та побудовами, розташований по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0884 га, розташовану по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, згідно державного акту серія ЯА № 724787, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 28 з кадастровим номером :00:026:0191.

-за ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами та побудовами, розташований по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0884 га, розташовану по вул. 1-а Лісна, номер «2-а» в м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, згідно державного акту серія ЯА № 724787, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 28 з кадастровим номером :00:026:0191.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в сумі 751 грн. 22 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 12.12.2016 року. Вступну та резолютивну частині рішення проголошено в судовому засіданні 12.12.2016 року. Повне рішення виготовлено 14.12.2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Шевченко