У х в а л а

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ‒ ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду указаним з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 830 264,91 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) 9 657 009,60 грн, яка складається із заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої заборгованості, в сумі 110 654,81 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 287 052,54 грн; заборгованості зі сплати процентів, в тому числі прострочених процентів в сумі 87 095,68 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ в сумі 1 013 030,67 грн, та пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів в сумі 632 514,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 7 356 926,39 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 22 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/2754/82/0867, за умовами якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 130 тис. доларів США, зі сплатою 13,75 % річних терміном до 21 травня 2017 року.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов вказаного договору та невиконання ОСОБА_5 умов договору поруки, просило позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 1 013 030 грн 67 коп. та пеню у розмірі 1 000 000 грн.

У стягненні з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 287 052 грн 54 коп. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції відхилено, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2014 року скасовано та позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за відсотками у розмірі 44 812,37 дол. США, що еквівалентно 1 065 239 грн 33 коп., та 3 035 372 грн 34 коп. пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову до ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з неї заборгованості та ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується ОСОБА_4 лише в частині задоволення позовних вимог банку до неї, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рішення не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України в іншій частині на предмет законності і обґрунтованості не перевіряється.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2010 року банку відмовлено в достроковому стягненні солідарно з відповідачів заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором, проте зобов'язання за договором не припинилися, у зв'язку із чим задоволенню підлягають вимоги банку лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені, розмір якої відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшено до 1 000 000 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за відсотками та пеню, виходив із того, що ОСОБА_4 не повернула банку кредитні кошти та продовжує користуватися ними, у зв'язку із чим наявні підстави для стягнення з неї у межах строків позовної давності процентів та пені, підстав для зменшення якої за відсутності відповідної заяви відповідачів немає. Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_5, суд виходив з того, що порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_4 про стягнення пені не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 014/2754/82/0867, за умовами якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 130 тис. доларів США, зі сплатою 13,75 % річних терміном до 21 травня 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 22 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого (п. 1.2) поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця МВ ДВС Кам'янець-Подільського МРУЮ від 30 листопада 2009 року закінчено виконавче провадження № 13352086 за виконавчим документом, виданим приватним нотаріусом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 918 589,80 грн боргу, у зв'язку із поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без виконання (а. с. 34).

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2010 року у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2754/82/0867 від 22 травня 2007 року стягнуто з останніх солідарно на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відсотки за невиконання зобов'язань за період з 26 березня по 11 червня 2009 року в сумі 3 846,10 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 29 268,82 грн, 250 грн витрат зі сплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 292,86 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору, а всього 29 811,68 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 36-37).

Постановою державного виконавця МВ ДВС Кам'янець-Подільського МРУЮ від 13 вересня 2012 року виконавче провадження № 23131244 з примусового виконання виконавчого листа № 2-79, виданого 11 серпня 2010 року Кам'янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» суми боргу у розмірі 29 811,68 грн, закінчено у зв'язку зі сплатою боргу повністю (а. с. 35).

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не повернула банку кредитні кошти та продовжує користуватися ними, а тому вона зобов'язана сплачувати банку проценти у розмірі, встановленому кредитним договором, у межах строку позовної давності.

Згіднозі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане вище колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що до часу фактичного повернення кредитних коштів банк має право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, у межах строку позовної давності, а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь банку процентів за користування кредитом за період з 11 червня 2011 року по 11 червня 2014 року, оскільки сума основного боргу відповідачкою не погашена, а виконавчий документ, виданий приватним нотаріусом, повернуто без виконання за заявою стягувача.

Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується із висновком апеляційного суду про відсутність підстав для зменшення розміру пені у зв'язку із неподанням відповідачкою відповідної заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання про зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У порушення наведених вище норм матеріального права суд апеляційної інстанції належним чином не вирішив питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки, а тому фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлені.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені не можна визнати законним й обґрунтованим, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції до ОСОБА_4 про стягнення пені у розмірі 3 035 372 грн 34 коп. скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відсотками залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана