Справа № 373/2946/15-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/3282/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 38 01.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Іванової І.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, треті особи: Хоцьківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, Переяслав-Хмельницька районна державна нотаріальна контора Київської області, про скасування свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, звернувся до суду з вищеназваним позовом та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВІ НОМЕР_3 від 01.02.2000 року, видане державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6 на ім'я спадкоємця ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на земельну частку (пай) та скасувати, внесені на цій підставі зміни до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ НОМЕР_1, виданого 09 грудня 1996 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 була онукою ОСОБА_8, а тому не відносилась до жодної з черг спадкоємців за законом, оскільки на той час була жива мати позивача ОСОБА_5, яка вступила в управління та володіння спадковим майном як спадкоємець першої черги за законом.

Він (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та бажає оформити на себе не лише те майно, яке належало їй на праві власності, а й право на земельну частку (пай), що фактично належало їй на підставі спадкування після смерті ОСОБА_9

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 за життя не набула права на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії КВ НОМЕР_1 після смерті ОСОБА_8 Це право вона відступила своїй дочці ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом АВІ НОМЕР_3 від 01 лютого 2000 року та обставинами справи, а тому це право не увійшло до складу спадщини ОСОБА_5 Крім того, суд вірно виходив з того, що позивач не довів суду, що видача держаним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7 була незаконною і що перехід до неї права на земельну частку (пай) відбувся поза волею спадкоємця ОСОБА_5

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Хоцьки Переяслав-Хмельницького району у віці 94 років померла ОСОБА_8, що підтверджується відомостями Хоцьківської сільської ради з актового запису про смерть №31 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.15).

ОСОБА_8 була зареєстрована та до дня смерті проживала АДРЕСА_1.

Власником вказаного житлового будинку була ОСОБА_5, яка після смерті матері продовжувала там проживати одна.

Вказані обставини сторони визнали, вони підтверджені показами свідків, довідками Хоцьківської сільської ради від 20.07.1915 року за №604 від 21.05.2015 року за №399 (а.с.19, 20) та не спростовуються іншими письмовими доказами.

Незадовго до смерті ОСОБА_8 на підставі рішення Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.10.1996 року отримала земельну частку (пай) розміром 3,63 га в умовних кадастрових гектарах в КСП «Хоцьківське» та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ НОМЕР_1, який 09.12.1996 року зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за НОМЕР_2. Іншого майна чи майнових прав у ОСОБА_8 не було.

Вказані обставини сторони визнають, вони також підтверджуються листом Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № НОМЕР_1 (а.с. 23,33).

Цивільним кодексом УРСР 1963 року, який втратив чинність 01.01.2004 року, було передбачено лише дві черги спадкоємців за законом. Згідно зі ст.529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом вірно встановлено, що підставою для спадкування онуками та правнуками мав бути підтверджений документами факт смерті того з батьків, який мав право на спадщину, якби був живий.

Встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 була її дочка ОСОБА_5, родинні відносини яких визнають сторони і вони підтверджуються архівною довідкою від 23.09.2015 року (а.с.17).

Позивач ОСОБА_2 та мати відповідачів ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_5 та онуками померлої ОСОБА_8 Вони проживали окремо та мали свої сім'ї. Так, позивач проживав в Дніпропетровській області, а ОСОБА_7 в місті Переяслав-Хмельницький. Ці обставини, окрім показань сторін підтверджуються матеріалами справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Виходячи з наведеного, суд дійшов вірного висновку, що до ОСОБА_5 перейшли предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку, оскільки вона проживала зі спадкодавцем до дня її смерті в одному помешканні і ця обставина дає вважати ОСОБА_5 такою, яка у відповідності до зазначеної норми прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном.

Разом з цим, за правилами ст.553 ЦК УРСР ОСОБА_5, як спадкоємець за законом вправі була відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. При цьому вона могла заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Крім того, відповідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ та абз.8 п.114 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

Отже, чинним на момент смерті ОСОБА_8 законодавством, хоч і було визначено вузьке коло спадкоємців за законом, проте вони могли розпоряджатися своїм спадковим правом на користь інших спадкоємців навіть за відсутності у них документів, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкування.

Чи скористалась таким правом ОСОБА_5 на користь дочки ОСОБА_7 достовірно встановити не вдається, так як вони померли, а спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 дослідити неможливо за відсутності інформації про місце її знаходження, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори (а.с.125).

Крім того, державний нотаріус надав суду підтверджуючі документи, що відповідно до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій №1 за 2000 рік існує запис під №104 від 01.02. щодо видачі на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про спадщину на земельний пай НОМЕР_3 (а.с.125-128 ).

Судом першої інстанції також встановлено, що у позивача відсутній оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_8, який за його твердженням прийняла в спадщину його мати ОСОБА_5 Після смерті матері він також не виявив в помешканні жодного документу про розпорядження цим паєм, отримання плати за користування ним від інших осіб, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду для огляду оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_8 та нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом АВІ НОМЕР_3 від 01 лютого 2000 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_7, яке зареєстроване нотаріусом за №104 (а.с.22,23).

Встановлено, що 01 лютого 2000 року до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ НОМЕР_1 Переяслав-Хмельницькою РДА внесені зміни у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) розміром 3,63 га в умовних кадастрових гектарах ОСОБА_7 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 62 роки померла ОСОБА_7, що підтверджується відомостями відділу РАЦС Переяслав-Хмельницького МРЮ Київської області з актового запису про смерть №379 від 09.10.2009 року (а.с.13).

Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом були: мати ОСОБА_5 та сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але, як вони повідомили суду, спадщину прийняли лише відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Після смерті дочки ОСОБА_7, а саме 11.09.2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на яке вона за законом матиме право, заповіла сину ОСОБА_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Хоцьки Переяслав-Хмельницького району Київської області у віці 89 років померла мати позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Зі спадкової справи №417 за 2014 рік, заведеної Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що 09.06.2015 року позивач ОСОБА_2 отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на майно, що їй належало, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1; на земельну ділянку, площею 0,0899 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1; на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на грошові вклади у АТ «Державний ощадний банк України».

Відомості про те, що ОСОБА_5 також належало право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_8 на підставі сертифікату серії КВ НОМЕР_1 в матеріалах вищевказаної спадкової справи відсутні.

За ст.11 УРСР та ч.1 ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Майнові права на земельну частку (пай) зобов'язують власника використовувати землю за цільовим призначенням, не допускати неоправданого простою землі, погіршення її родючості тощо.

Судом вірно встановлено, що позивач не надав суду жодного доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_5 успадкувала (набула) майнові права на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_8, здійснювала ці права та виконувала відповідні обов'язки.

Крім цього, на момент видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_7 - станом на 01.02.2000 року, діяли норми ст.ст.71,80 ЦК УРСР, якими встановлювався трьохрічний строк для захисту свого цивільного права, і сплив цього строку міг бути підставою для відмови в позові.

Право на звернення до суду з позовом є особистим правом особи, яка вважає, що її цивільні права, свободи та інтереси порушені.

Встановлено, що ОСОБА_5 до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року не заявляла про свої спадкові права на земельну частку (пай), будь-які обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску нею строку позовної давності в суді не встановлені, а тому твердження позивача про те, що він успадкував від ОСОБА_5 право на оскарження в суді свідоцтва про право на спадщину за законом є безпідставним.

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_5 не мала ніяких майнових претензій до своєї дочки ОСОБА_7 щодо видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом АВІ НОМЕР_3 від 01 лютого 2000 року та переходу від ОСОБА_8 до ОСОБА_7 права на земельну частку (пай). Позивач не заперечував того факту, що його мати до дня своєї смерті, тобто протягом більш як 14 років, не пред'являла вимоги до суду про скасування цього свідоцтва або про витребування від ОСОБА_11 сертифікату про право на земельну частку (пай), або про захист іншого майнового права щодо земельної частки (паю).

На підставі наведеного суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_5, будучи єдиним прямим спадкоємцем першої черги за законом, фактично відмовилась від спадщини у виді права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, на користь дочки ОСОБА_7, що не суперечило чинному на той час законодавству та не порушувало прав та інтересів інших осіб.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З врахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_5 за життя не набула права на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії КВ НОМЕР_1 після смерті ОСОБА_8 Це право вона відступила своїй дочці ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом АВІ НОМЕР_3 від 01 лютого 2000 року та обставинами справи, а тому це право не увійшло до складу спадщини ОСОБА_5

Отже, позивач не довів суду, що видача держаним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7 була незаконною та що перехід до неї права на земельну частку (пай) відбувся поза волею спадкоємця ОСОБА_5 і тому в задоволенні позову суд відмовив.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: