Справа № 266/975/15-ц
Провадження № 2/266/42/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі :

головуючого судді Сараєва І.А.,

за участю секретаря Сологуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, вточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що вона 03 січня 2012 року була прийнята на роботу у відповідача старшим інспектором по кадрам на 1,0 ставку адміністративно-управлінського і допоміжного персоналу та згідно наказу № 21 від 02.01.2015 року «Про зміну істотних умов праці», її з 01 січня 2015 року перевели на 0,5 ставки інспектора відділу кадрів іншого адміністративно-управлінського і допоміжного персоналу. Відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі: за січень-лютий 2015 року по заробітній платі 1820,98грн., за січень-лютий 2015 року за лікарняним 930,97 грн., заборгованість за невикористану відпустку 78,08грн., заборгованість за невикористану відпустку за місяць лютий 43,56 грн., вихідна допомога на підставі ст. 44 КЗпП України 1355,40 грн., за затримку розрахунку при звільненні 2692,38 грн., компенсацію втрати грошових доходів, у звязку із порушенням строків їх виплати 1108,84 грн., а загалом 8030,21 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 500 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до головного лікаря комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» ОСОБА_2 та позовні вимоги до Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя», в частині стягнення моральної шкоди залишені без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2016 року головний лікар комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» ОСОБА_2 виключена з числа учасників процесу відповідача.

До суду позивачка ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримку уточнених 14 липня 2016 року позовних вимог.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що діють на підставі довіреностей, до суду надали заяви про не визнання позовних вимог заявлених позивачкою, справу просили розглянути за їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд встановив, що позивачка 01 січня 2012 року прийнята на роботу старшим інспектором по кадрам до Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» та 01 листопада 2013 року переведена на посаду старшого інспектора відділу кадрів адміністративно-управлінського і допоміжного персоналу, у звязку із змінами штатного розпису. 02 березня 2015 року звільнена за п. 6 ст. 36 КЗпП України, у звязку з відмовою від продовження роботи, через зміни суттєвих умов праці, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-8).

Згідно наказу відповідача № 21 від 02 січня 2015 року «Про зміну істотних умов праці» з 01 січня 2015 року інспектору ВК ОСОБА_1 встановлено режим неповного робочого часу 4 години, з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, згідно штатного розпису (а.с. 44).

Судом також встановлено, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме за січень-лютий 2015 року по заробітній платі 1820,98грн., за січень-лютий 2015 року за лікарняним 930,97 грн., заборгованість за невикористану відпустку 78,08грн., заборгованість за невикористану відпустку за місяць лютий 43,56 грн., вихідна допомога на підставі ст. 44 КЗпП України 1355,40 грн., компенсацію втрати грошових доходів, у звязку із порушенням строків їх виплати 1108,84 грн., але відповідно до правил ст. 60 ЦПК України не виконала свій обовязок по доведенню обставин, на які вона посилається, розрахунок свій навела виходячи з повного робочого часу, а не з неповного робочого часу, який склав 4 години, і тому, згідно з правилами ст. 11 ЦПК України, в звязку з відсутністю доказів наданих позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України Про оплату праці, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що у заявлених межах вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з 25.03.2015 року, яка була виплачена 02.04.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням, по 14.07.2016 року, а саме день постановлення рішення суду, є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково, оскільки суд не погоджується з розміром суми, і наводить належний.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою № 5 від 20.03.2015 року відповідача, середньоденний заробіток позивачки перед звільненням, визначений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, становив 70,34 гривень (а.с. 17).

У період з 25.03.2015 року по 14.07.2016 року виплату затримано на 323 робочих дня.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати складає 22719,82 грн. (70,34 х323).

Однак, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року (справа6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа №6-114цс13).

Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед ОСОБА_1 при її звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивачка має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки виплати належних позивачеві сум, суд ураховує спірну суму, на яку той мав право, частку, яку вона становить в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи і, керуючись принципами справедливості, співмірності та розумності, вважає за можливе стягнути з відповідача 9320,00 грн.

Оскільки згідно з положеннями законодавства індексація заробітної плати та компенсація входять до структури заробітної плати, з якої має проводитись відрахування податків та обов'язкових платежів, при виплаті відповідачем відповідних сум належить утримати з них передбачених законом податків і обов'язкових платежів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач від його сплати звільнений.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж на один місяць.

На підставі ст. ст. 115, 233 ч. 2 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.03.2015 року по 14.07.2016 року в розмірі 9320 (девять тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок, з утриманням з Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» судовий збір на користь держави в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після отримання його, якщо протягом зазначеного часу не буде подано скаргу до Апеляційного суду Донецької області про його скасування.

Суддя Сараєв І. А.