Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2458/15-ц
Провадження № 2/376/543/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.,

при секретарі Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.09.2015 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано у нього по розписці транспортний засіб Chrysler модель Sebring, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова 1С3ALB6R46N22992 (далі Транспортний засіб), за обумовлену вартість 7300 (сім тисяч триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 167973,00 (сто шістдесят сім тисяч девятсот сімдесят три гривні) 00 коп. При цьому ОСОБА_2 заплатив частину вартості вказаного Транспортного засобу в розмірі 5000,00 (пять тисяч) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 115050,00 (сто п'ятнадцять тисяч пятдесят гривень) 00 коп. Зобовязувався при державній реєстрації Транспортного засобу заплатити ще 1000,00 (одну тисячу) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 23010,00 (двадцять три тисячі гривень) 10 коп. Решту суми в розмірі 1300,00 (одна тисяча триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 29913,00 (двадцять девять тисяч девятсот тринадцять гривень) 00 коп. зобовязувався повернути до 01.11.2015 року.

Станом на 04.11.2015 року відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу ОСОБА_1 решту коштів зазначених у розписці, що власноручно написана ОСОБА_2, а саме, 1300,00 (одну тисячу триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 29913,00 (двадцять девять тисяч девятсот тринадцять гривень) 00 коп.

Крім того, позивач зазначив, що за своєю суттю розписка про виконання зобовязання повернення грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Посилаючись на ст.ст. 21, 22, 24, 55, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 202, 207, 526, 527, 533, ч. 2 ст. 1047 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 залишок коштів в розмірі 1300,00 (одну тисячу триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 29913,00 (двадцять девять тисяч девятсот тринадцять гривень) 00 коп.

ОСОБА_2 подав до ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву про повернення безпідставно набутого майна, зазначаючи, що рішенням Сквирського районного суду від 29.12.2015 року по справі № 376/2458/15-ц був задоволений позов ОСОБА_1 до нього про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2300,00 (дві тисячі триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу долара НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 52923,00 грн. (пятдесят дві тисячі девятсот двадцять три гривні) 00 коп. заборгованості по розрахункам за придбаний у ОСОБА_1 Транспортний засіб. Дане судове рішення було скасоване за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказує, що на даний час з метою захисту його майнових прав він вимушений подати зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення суми 6000,00 (шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 148200,00 (сто сорока восьми тисячам двісті гривень) 00 коп., як безпідставно отриманих позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 від нього коштів в рахунок продажу ОСОБА_2 Транспортного засобу. Стверджує, що розписки, які надані позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 в підтвердження зобовязань ОСОБА_2 щодо боргу перед ОСОБА_1, виникли на підставі усної домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо продажу ОСОБА_2 Транспортного засобу, за який ОСОБА_2 була внесена часткова оплата. Вважає, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої зобовязання перед ним ОСОБА_2 щодо продажу йому Транспортного засобу не виконав. Даний Транспортний засіб був переданий ОСОБА_1 йому ОСОБА_2 в користування та був предметом завдатку по майбутній угоді, але ОСОБА_1 відмовився виконувати свої зобовязання, не переоформив йому ОСОБА_2 у власність Транспортний засіб по взаємній домовленості, чим порушив його ОСОБА_2 майнові права як покупця. Зазначає, що ОСОБА_1 фактично ввів його ОСОБА_2 в оману, оскільки не будучи власником Транспортного засобу, безпідставно отримав від нього грошові кошти за Транспортний засіб, який ОСОБА_1 юридично не міг продати, а тому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 безпідставно отримав від нього грошові кошти в рахунок оплати вартості даного Транспортного засобу. Позивач за зустріним позовом вважає, що факт безпідставного отримання ОСОБА_1 від нього ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 6000,00 (шість тисяч) доларів США підтверджується особистими розписками ОСОБА_1 в їх отриманні від 28.09.2015 року на суму 5000,00 доларів США та від 29.09.2015 року на суму 1000,00 доларів США, копії яких додає до позову. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 538, 545, 610, 611, 1212 ЦК України позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 заборгованість у сумі еквівалентну 6000,00 (шість тисяч) доларів США, а саме 148200,00 (сто сорок вісім тисяч двісті гривень) 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримав позовні вимоги позивача за первісним позовом посилаючись на обставини зазначені у первісній позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Також, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 до суду надав письмове заперечення на зустрічний позов ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, зазначаючи, що ОСОБА_2 фактично отримав Транспортний засіб у власність, а його доводи щодо безпідставно отриманих ОСОБА_1 коштів в рахунок продажу Транспортного засобу; передачі Транспортного засобу, що був предметом завдатку по майбутній угоді (договору купівлі-продажу Транспортного засобу), у користування ОСОБА_2 та відмова ОСОБА_1 у зобовязанні переоформлення ОСОБА_2 у власність Транспортного засобу, - є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. Крім того наголошував, що відповідно до п. 3 Постанови Кабміну № 1388 від 07.09.1998 року державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обовязкових платежів), використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представники не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, від ОСОБА_2 до суду не надходило клопотання про розгляд справи у його відсутності, від представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 до суду не надходило клопотання про розгляд справи у її та ОСОБА_2 відсутності, від представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого суд ухвалою відмовив.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія СМ811720, виданий 16.03.2006 року Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області придбав у позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 автомобіль Крайслер Себринг 2006 року випуску, н/з НОМЕР_1, номер кузова 1С3ALB6R46N22992 за 7300 (сім тисяч триста) доларів США, при цьому сплатив 5000,00 (пять тисяч) доларів, зобовязувався при постановленні на облік вказаного автомобіля сплатити ще 1000,00 (одну тисячу) доларів США і решту суми в 1300,00 (одну тисячу триста) доларів США зобовязувався погасити (повернути) до 01.11.2015 року. Вказаний текст угоди зазначений у розписці від 28.09.2015 року власноручно написаній ОСОБА_2 та виданій ОСОБА_1

ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в день укладення угоди купівлі-продажу Транспортного засобу 28.09.2015 року 5000,00 (пять тисяч) доларів США у вигляді першого платежу за купівлю Транспортного засобу, що зазначено у копії розписки від 28.09.2015 року доданої ОСОБА_2 до матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі.

ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 на наступний день після укладення угоди купівлі-продажу Транспортного засобу, - 29.09.2015 року 1000,00 (одну тисячу) доларів США у вигляді другого платежу за купівлю Транспортного засобу, що зазначено у копії розписки від 29.09.2015 року доданої ОСОБА_2 до матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі.

При цьому, у матеріалах справи наявна довідка Регіонального сервісного центру в м.Києві Міністерства внутрішніх справ України від 28.09.2016 року за № 31/26-568, в якій зазначено, зокрема, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом з 28.09.2015 року по 27.09.2016 року автомобіль марки Chrysler Sebring, 2006 року виготовлення, кузов № 1С3ALB6R46N22992 за гр. ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та за гр. ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 не зареєстровано.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день укладення між сторонами по справі угоди щодо купівлі-продажу Транспортного засобу 28.09.2015 року та день внесення ОСОБА_2 другого платежу за купівлю Транспортного засобу 29.09.2015 року, ОСОБА_1 не передавав у власність Транспортний засіб ОСОБА_2, незважаючи на обумовлену між сторонами по справі в угоді умову попереднього (до внесення ОСОБА_2 другого платежу за купівлю Транспортного засобу) постановлення на облік Транспортного засобу.

Документи, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на Транспортний засіб, у матеріалах справи відсутні. Водночас, ОСОБА_2 у зустрічному позові підтверджується обставина передачі ОСОБА_1 Транспортного засобу ОСОБА_2 у користування, що дає суду підстави вважати, що ОСОБА_1 станом на момент отримання від ОСОБА_2 розписки (28.09.2015 року), мав право користування Транспортним засобом, і передав він даний Транспортний засіб ОСОБА_2 не у власність, а саме у користування до виконання ОСОБА_2 решти зобовязань за угодою купівлі-продажу Транспортного засобу. Вказані обставини всупереч ст.ст. 57-60 ЦПК України сторонами не спростовані.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29.12.2015 року по справі № 376/2458/15-ц був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2300,00 (дві тисячі триста) доларів США, еквівалентному за офіційним курсом продажу долара НБУ (1 долар США 23,01 грн.), що становить 52923,00 грн. (пятдесят дві тисячі девятсот двадцять три гривні) 00 коп. та понесених судових витрат по справі.

Дане судове рішення ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 02.06.2016 року було скасоване за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову та зустрічного позову необхідно відмовити повністю, зважаючи на наступне.

Суд вважає, що у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач за первісним позовом повинен був підтвердити своє право вимагати від відповідача ОСОБА_2 виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України чи ст.ст. 655, 656, 658, 662, 663, 664, 691, 692, 693, 694, 695 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики чи купівлі-продажу, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд, для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Позивач, ОСОБА_1, як на підставу позовних вимог зазначених ним у тексті та змісті позову, посилається на те, що згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, як вважає ОСОБА_1, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Правочин має вчинятись у формі встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

З копій розписок, складених 28.09.2015 року та 29.09.2015 року ОСОБА_1, вбачається, що 28 вересня 2015 року та 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 5000,00 (пять тисяч) доларів США та 1000,00 (одну тисячу) доларів США, відповідно, у вигляді першого та другого платежу саме за купівлю Транспортного засобу.

Отже, розписки складені 28.09.2015 року та 29.09.2015 року про отримання грошових коштів не містять зобовязання про їх повернення. Розписка складена ОСОБА_2 28.09.2015 року також не містить такого зобовязання.

Таким чином, позивач за первісним позовом ОСОБА_1, при зверненні до суду із вимогами про стягнення боргу з ОСОБА_2, дійшов помилкового висновку про укладення між ним та ОСОБА_2 договору позики застосувавши ч. 2 ст. 1047 ЦК України. ОСОБА_1 зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами укладено договір позики, оскільки ним не зясовано справжньої правової природи укладеного між сторонами договору.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14, від 11.11.2015 року у справі № 6-1967 цс15.

Суд вважає, що у даному випадку між сторонами по справі виникли фактичні договірні відносини купівлі-продажу Транспортного засобу із розстроченням платежу та елементами зустрічного виконання зобовязання, зважаючи на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони (ч.ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.

У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

При цьому, згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 ЦК України).

Судом встановлено, що документи, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на Транспортний засіб, у матеріалах справи відсутні. Водночас, ОСОБА_2 у зустрічному позові підтверджується обставина передачі ОСОБА_1 Транспортного засобу ОСОБА_2 у користування, що дає суду підстави вважати, що ОСОБА_1 станом на момент отримання від ОСОБА_2 розписки (28.09.2015 року), мав право користування Транспортним засобом, і передав він даний Транспортний засіб ОСОБА_2 не у власність, а саме у користування до виконання ОСОБА_2 решти зобовязань за угодою купівлі-продажу Транспортного засобу.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів (ч. 1 ст. 695 ЦК України).

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч.1 ст. 664 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

При цьому, за ч.ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із розписки від 28.09.2015 року власноручно написаної ОСОБА_2, останній зобовязується придбати у ОСОБА_1 товар в кредит з розстроченням платежу та із умовою зустрічного виконання зобовязання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2, а саме: 1) сплата ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_1 5000,00 (пяти тисяч) доларів США у вигляді першого платежу за купівлю Транспортного засобу згідно копії розписки від 28.09.2015 року; 2) сплата ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_1 1000,00 (одної тисячі) доларів США у вигляді другого платежу за купівлю Транспортного засобу згідно копії розписки від 29.09.2015 року; 3) зустрічне виконання зобовязання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2, - умова попереднього (до внесення ОСОБА_2 другого платежу за купівлю Транспортного засобу) постановлення на облік Транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає, що є достатні правові підстави вважати, що у даному випадку між сторонами по справі виникли фактичні договірні відносини купівлі-продажу Транспортного засобу із розстроченням платежу та елементами зустрічного виконання зобовязання, що вбачається із розписки від 28.09.2015 року власноручно написаної ОСОБА_2 та виданої ОСОБА_1; копій розписок від 28.09.2015 року та 29.09.2015 року написаних ОСОБА_1 та виданих ОСОБА_2, як на підставу часткового виконання зобовязання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу Транспортного засобу та досягнення між сторонами по справі згоди щодо істотних умов договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу.

Водночас, суд зважає на те, що на відміну від договору позики, який за своїми правовими ознаками є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, - договір купівлі-продажу за своєю юридичною природою є як консенсуальним так і реальним, оплатним і двостороннім договором.

Таким чином, розписки від 28.09.2015 року та 29.09.2015 року власноручно написані ОСОБА_1 та видані ОСОБА_2 (у звязку з відсутністю, як такого, укладеного між сторонами по справі двостороннього договору купівлі-продажу Транспортного засобу з усіма його істотними умовами), на підставі виконання останнім зобовязань по розписці від 28.09.2015 року власноручно написаної ОСОБА_2 та виданої ОСОБА_1, - є авансовими платежами (презумпція, за якою будь-який платіж вважається авансом, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком) сплаченими ОСОБА_2 ОСОБА_1 в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу Транспортного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 570 ЦК України таст.ст. 655, 692, 693, 694, 695 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки з предмету, підстав та змісту первісного позову вбачається, що ОСОБА_1 посилався, зокрема, на ч. 2 ст. 1047 ЦК України, а не на вимоги параграфу 1 глави 54 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України, то суд, зясувавши справжню правову природу укладеної між сторонами угоди (договору) купівлі-продажу Транспортного засобу, зважаючи на вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо роз'яснення ОСОБА_1 його прав та обов'язків, попереджаючи про наслідки невчинення процесуальних дій (ч. 2 ст. 31 ЦПК України) і сприяючи здійсненню його прав, - вважає за можливе відмовити у задоволенні первісного позову у звязку з непідтвердженням свого права вимоги до ОСОБА_2 щодо виконання останнім боргового зобовязання.

Аналогічно первісному позову, суд вважає відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог до ОСОБА_1 у звязку з непідтвердженням свого права вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання останнім боргового зобовязання, та тими обставинами, що зустрічні позовні вимоги є частково похідними від первісного позову.

Посилаючись, зокрема, на ст. 1212 ЦК України, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вважає, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 безпідставно отримав від нього кошти в рахунок продажу йому ОСОБА_2 Транспортного засобу; розписки, які надані ОСОБА_1 в підтвердження зобовязань ОСОБА_2 щодо боргу перед ОСОБА_1, виникли на підставі усної домовленості між сторонами по справі щодо продажу ОСОБА_2 Транспортного засобу, за який ОСОБА_2 була внесена часткова оплата.

З такими доводами позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 суд не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Правочин має вчинятись у формі встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є письмовим документом, який видається боржником кредитору за договором (у даному випадку за авансовими платежами сплаченими ОСОБА_2 ОСОБА_1 в рахунок укладення в майбутньому між ними договору купівлі-продажу Транспортного засобу), підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14, від 11.11.2015 року у справі № 6-1967 цс15.

Частинами 1,3 ст. 1212 ЦК України на які, як на підставу зустрічних позовних вимог посилається ОСОБА_2 передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд вважає, що розписка від 28.09.2015 року написана ОСОБА_2 та видана ОСОБА_1, щодо зобовязання ОСОБА_2 придбати у ОСОБА_1 товар в кредит з розстроченням платежу, - і є тією правовою підставою виконання двосторонніх зобовязань, на виконання яких ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 частину грошових коштів (авансові платежі в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу Транспортного засобу), як на підставу часткового виконання зобовязання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу Транспортного засобу, що підтверджується розписками від 28.09.2015 року та 29.09.2015 року виданими ОСОБА_1 ОСОБА_2

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що передача та отримання ОСОБА_2 ОСОБА_1 5000,00 (пяти тисяч) та 1000,00 (одної тисячі) доларів США у вигляді першого та другого платежів за купівлю Транспортного засобу, відповідно до чого частково були виконані зобовязання сторонами один перед одним, - всупереч вимогам ст. 1212 ЦК України не можуть вважатися набутим або збереженим у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) майном без достатньої правової підстави (безпідставно набутим майном).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 88, 131, 174, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 11, 202, 203, 207, 208, 509, 525, 526, 538, 610, 626, 638, 639, 640, 655, 656, 658, 662, 663, 664, 691, 692, 693, 694, 695 ЦК України, постановами Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14, від 11.11.2015 року у справі №6-1967 цс15, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

:Суддя:ОСОБА_5