Номер провадження: 22-ц/785/2690/16
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та договору поруки в порядку вимог Закону України «Про захист прав споживачів»,

встановила:

31.08.2015 р. ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» був укладений кредитний договір № 3299-045/08Р від 04.08.2008 року (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті для споживчих цілей у розмірі 32 712 доларів США. Згідно п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальникові у строк з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року зі сплатою 13,99% річних.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.07.2015 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту у розмірі 26248,00 доларів США. Крім того, позичальник допустив порушення своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.07.2015 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16145,51 доларів США.

У зв'язку з порушенням строків, встановлених Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня за прострочення суми кредиту, розмір якої згідно розрахунку заборгованості станом на 16.07.2015 року становить 17673,87 доларів США та пеня по заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 9595,64 доларів США.

Крім того, в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 04.08.2008 року було укладено договір поруки № 3056, з усіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за невиконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (Далі - договір поруки).

25.06.2015 року на адресу відповідачів було направлено вимоги за вихідним №127/15 про виконання порушеного зобов'язання за Кредитним договором у повному розмірі у 30-ти денний строк з дня отримання вимоги. Але в строки, визначені вимогами, ні позичальник, ні поручитель не вжили заходів, спрямованих на належне виконання зобов'язання за Кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за Кредитним договором у розмірі 69 663,02 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 26248,00 доларів США, відсотків у розмірі 16145,51 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 16145,51 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 9595,64 доларів США та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3654,00 грн.

В свою чергу, 05.10.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним Кредитного договору, договору застави та Договору поруки в порядку вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.112-123).

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 04.08.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс - Банк» було укладено Кредитний договір №3299-045/08 р., відповідно до умов якого відповідачем було надано позивачеві кредит в іноземній валюті, в сумі 32712 доларів США, на строк користування з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року, зі сплатою 13,99 % річних.

В якості забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено договір застави транспортного засобу від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. (реєстровий №3058).

Відповідно до умов договору застави ОСОБА_3, як заставодавець, для забезпечення виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором передав відповідачеві в заставу власне майно: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV-4, рік випуску 2008, реєстраційний № НОМЕР_1.

В якості додаткового забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А.

Позивач ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні Кредитного договору ПАТ КБ «Правекс-Банк» було суттєво порушено його права, а саме Кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства України, інтересам та волі ОСОБА_3 та порушує в повному обсязі законні права та інтереси ОСОБА_3

Оскільки згідно п.1.1 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 32712 доларів США на строк користування з 04.08.2008 до 04.08.2015 року, зі сплатою 13,99 % річних, то ОСОБА_3 вважає, що даний пункт Кредитного договору суперечить ч. 1 ст. 524 ЦК України, в якій зазначено, що зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні. Частина 2 ст.524 ЦК України дозволяє визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, але в такому випадку, згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Зміст даного Кредитного договору суперечить також ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_3 наполягав на тому, що відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Крім того, він вважає, що його не повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання.

Також позивачі вважають, що істотним порушенням вимог закону є не визначення, відсутність у Кредитному договорі встановленого графіку платежів, що вплинуло на можливість позивача оцінити реальну вартість отриманого кредиту.

Вважає, що він не отримував грошові кошти від банку, оскільки ПАТ КБ «Правекс-банк» лише перерахував суму грошових коштів в гривнях (суму вартості автотранспортного засобу на момент купівлі) особі - продавцеві вищезазначеного автотранспортного засобу.

Банк також не повідомив ОСОБА_3, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги позивача. Відповідач не попередив позивача і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення кредитного договору.

В даному випадку банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Крім того, банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час, на власний розсуд, підвищувати розмір процентної ставки, а також передбачив своє право, в разі незгоди ОСОБА_3 чи взагалі без його згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним Кредитний договір № 3299-045/08 р. від 04.08.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» з моменту його укладення, визнати недійсним договір застави транспортного засобу, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 04.08.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. (реєстровий номер №3058), з моменту його укладення; визнати недійсним Договір поруки, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Правекс - Банк» від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. (реєстровий №3056), з моменту укладення; зобов'язати приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. виключити з реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження рухомого майна, яке було передано в заставу за договором застави від 04.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. (реєстровий № 3058), а саме: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV-4, рік випуску 2008, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3

хвалю Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2016 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 521/14243/15-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за Кредитним договором та цивільну справу № 521/16481/15-ц за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним договорів.

Справа була розглянута у відсутність ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» та просив суд його задовольнити, а в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 19.01.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» було задоволено частково, а в задоволені позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним Кредитного договору, Договору застави та Договору поруки в порядку вимог Закону України «Про захист прав споживачів» було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставлять питання про скасування даного рішення та ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» та про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Та обставина, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_3 04.08.2008 року був укладений Кредитний договір, Договір застави транспортного засобу, а також те, що між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 в той же день було укладено Договір поруки, підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання щодо того, чи є підстави для стягнення кредитної заборгованості на користь первісного позивача з відповідачів, та чи є підстави для визнання вказаних Договорів недійсними за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-банк», з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-банк», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник за Кредитним договором ОСОБА_3 порушив його умови, а тому солідарно із поручителем ОСОБА_4 зобов'язаний погасити кредитну заборгованість, відсотки за користування кредитними коштами та пеню за порушення строків погашення кредиту та відсотків за його користування.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Суд обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. У випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Крім того, пунктами 10.1, 10.3, 10.6 Кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки в п.1.2 даного Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, він зобов'язаний відшкодувати банку заподіяні збитки. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору позичальник несе відповідальність незалежно від його вини.

У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договір поруки є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок відповідати за дії боржника, а поручитель зобов'язаний виконати вказаний обов'язок.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідачі належним чином не виконали прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, то станом на дату ухвалення рішення суду загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем склала 1 715 800,18 грн. (один мільйон сімсот п'ятнадцять тисяч вісімсот грн. 18 коп.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 646 488,24 грн., що еквівалентно 26 248,00 доларів США; заборгованості за процентами - 397 663,91 грн., що еквівалентно 16 145,51 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 435 307,41 грн.; пені за несвоєчасне погашення відсотків - 236 340,61 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача.

Разом з тим, стягуючи з відповідачів пеню, судом не було враховано, що пеня не підлягає стягненню в доларах США, а має бути стягнена виключно в національній валюті України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті може застосовуватись тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

У відповідності до ст.ст.3,4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року № 534/96-ВР розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи з того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який виплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки НБУ, а чинним законодавством України НБУ не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду, у зв'язку з чим в мотивувальній частині та абзаці другому резолютивної частини рішення загальну суму заборгованості, яка виражена в еквіваленті 69 663,02 доларів США, вказати в еквіваленті 42 393,51 доларів США та 671 648,02 грн.

Крім того, із мотивувальної частини та абзацу другого резолютивної частини рішення слід виключити посилання на стягнення пені в еквіваленті 17 673,87 доларів США, а також в еквіваленті 9 595,64 доларів США, залишивши суму пені, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в гривнях України.

Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним Кредитного договору, Договору застави та Договору поруки в порядку вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування із коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Пунктом дев'ятим зазначеної статті визначено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правомірно послався на Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 по справі № 1-26/201, згідно якого держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги.

Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

З цих підстав суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що як вбачається з п.11.9 Кредитного договору, шляхом його укладення та підписання позичальником, він підтвердив факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору згідно п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з п.11.11 Кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтвердив факт ознайомлення зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Більш того, ОСОБА_3 власноручно зазначив те, що він ознайомлений зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить його підпис на Кредитному договорі (а.с.18).

Таким чином, своїм підписом ОСОБА_3 засвідчив про надання йому банком в повному об'ємі інформації, передбаченої ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що в свою чергу свідчить про виконання банком перед укладенням Кредитного договору всіх вимог вищевказаного Закону.

Посилання ОСОБА_3 на те, що йому не надавався окремий документ з розписом загальної вартості кредиту для споживача, є необґрунтованими, оскільки він був ознайомлений банком з пам'яткою клієнта про програму кредитування на покупку автомобіля та додатком №2 до Кредитного договору про орієнтовні витрати при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на купівлю автомобіля (а.с.88-94), про що свідчить його підпис на а.с. 90 та а.с.94.

Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що Кредитний договір містить невигідні та дискримінаційний умови.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Однак, оскільки, як було зазначено вище, ОСОБА_3 відповідно до п.11.9 Кредитного договору підтвердив свою здатність виконувати його умови, то даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов'язковими для позичальника, які позичальник повністю розуміє і погоджується з ними, про що свідчить підпис ОСОБА_3 в договорі (а.с.18).

Також безпідставним є доводи апелянта ОСОБА_3 про дискримінаційні умови Кредитного договору, які стосуються можливості підвищення відсоткової ставки, оскільки Кредитний договір укладено до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661-VI.

Безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що АКБ «Правекс-Банк» не передавав йому будь-яких грошових коштів на виконання Кредитному договору, а лише перерахував суму грошових коштів в гривнях (суму вартості автотранспортного засобу на момент купівлі) особі - продавцеві вищезазначеного транспортного засобу, оскільки вони спростовуються наданою в судовому засіданні суду першої інстанції представником ПАТ КБ «Правекс-Банк»копії квитанції від 04.08.2008 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав від АКБ «Правекс-Банк» 32712 доларів США, що також підтверджується підписом ОСОБА_3 на квитанції, підписаною також бухгалтером та контролером.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що в суді апеляційної інстанції від ПАТ КБ «Правекс-Банк» надійшов лист № 5367/12-01-1БТ від 08.07.2016 року про те, що станом на 01.07.2016 року зобов'язання ОСОБА_3 по Кредитному договору виконані у повному обсязі, що в свою чергу свідчить про обгрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» і безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.229).

Разом з тим, заява ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_7 про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення і закриття провадження у справі, є безпідставними, так як оскаржуване рішення суду було ухвалене до виконання кредитних зобов'язань відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому дані обставини не є підставою для скасування рішення, яке ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Крім того, діюче цивільно-процесуальне законодавство України не передбачає таких підстав для скасування судового рішення, як виконання кредитних зобов'язань відповідачами після ухвалення судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк», доводів своїх позовних вимог та апеляційної скарги, за виключенням доводів про те, що суд неправомірно стягнув пеню в доларах США.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, за виключенням того, що суд стягнув пеню в доларах США.

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду, в частині стягнення пені в доларах США, а тому в мотивувальній частині та абзаці другому резолютивної частини рішення загальну суму заборгованості, яка виражена в еквіваленті 69 663,02 доларів США, слід вказати в еквіваленті 42 393,51 доларів США та 671 648,02 грн.

Крім того, із мотивувальної частини та абзацу другого резолютивної частини рішення слід виключити посилання на стягнення пені в еквіваленті 17 673,87 доларів США, а також в еквіваленті 9 595,64 доларів США, залишивши суму пені, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, в гривнях України.

В іншій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року змінити.

В мотивувальній частині та абзаці другому резолютивної частини рішення слова ти цифри: «…що еквівалентно 69 663,02 (шістдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят три)…» замінити словами і цифрами наступного змісту:

«…що еквівалентно 42 393,51 (сорок дві тисячі триста дев'яносто три доларів США 51 цент) та 671 648,02 грн. (шістсот сімдесят одну тисячу шістсот сорок вісім гривень 02 копійки)…».

Виключити із мотивувальної частини та абзацу другого резолютивної частини рішення слова та цифри: «…що еквівалентно 17 673,87 доларів США», а також: «…що еквівалентно 9 595,64 доларів США».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко