РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2675/16-ц

Провадження № 2/643/2885/16

18.07.2016 р. Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

при секретарі - Бахметьєвій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в якому просила: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1000грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3551,00грн., з яких 3000грн. - витрати на правову допомогу адвоката, 551,00грн. - судовий збір за подачу позову до суду.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2003року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2015року вони з відповідачем проживають окремо. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.10.2015року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Під час спільного проживання, вони з відповідачем постійно сварилися. Через власну нереалізованість відповідач стверджувався за рахунок її пригнічення, тримав обстановку постійного емоційного напруження, ображав її, її зовнішність, прагнення, застосовував лайку, періодично зловживав спиртними напоями, неадекватно та агресивно поводив себе, погрожував фізичним насильством, а інколи застосовував його. Таке співіснування негативно відображалося на їх спільній дитині, який постійно був свідком сварок і принизливого ставлення чоловіка до жінки. Психологічні особливості відповідача негативно відобразилися на синові та знаходження дитини поруч з батьком. Син став замкненим, у нього почалися нервові тики, він часто хворів на респіраторні захворювання, фізично і емоційно відстав від своїх однолітків. За десять місяців не проживання разом з відповідачем, останній не поміг синові жодною копійкою, залишився в своїй квартирі, не цікавлячись, де ночує його син, проігнорував письмове прохання надати дозвіл на прописку сина і виготовлення йому закордонного паспорту, не відвідував дитину в лікарні на операції, не відвідував сина в дитячому садку. Вона ніколи не заважала відповідачу бачити сина, хоча воліла б ніколи більше його не бачити. Обов'язки з утримання і виховання дитини відповідачем не виконуються, житлові умови не створюються, в силу схильності відповідача до насильства та алкоголізму дитина не виховуватиметься в дусі поваги до своєї гідності та до суспільства. Дитина боїться батька, має про нього негативні спогади. Вважає, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнав частково, просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі - 500грн. щомісяця, в іншій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі. Надав пояснення відповідно до викладених у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначив, що після народження дитини ОСОБА_3, позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач забезпечував родину усім необхідним. Оскільки ОСОБА_1 через 11 місяців після народження сина вирішила на свій власний розсуд вийти із декретної відпустки та повернутися на роботу на посаду завідуючої КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №464 комбінованого типу Харківської міської ради», то ОСОБА_2 змушений був взяти виховання дитини на себе. Він повністю займався вихованням дитини, оскільки майже 90 відсотків часу із дитиною знаходився саме він, а вночі, з метою одержання додаткового доходу для родини, він підробляв нічним сторожем. Такий уклад життя подружжя згодом почав набридати ОСОБА_1 та вона забравши сина, самостійно залишила місце спільного проживання. Нову адресу проживання відповідачу не повідомила. В дитячому садочку відповідачу також не вдається поспілкуватися із сином, оскільки весь час він перебуває під наглядом своєї матері та/або її підлеглих. В телефонному режимі позивач відмовляється покликати сина до телефону та надати час для спілкування із батьком. Відповідач не перебуває та не перебував на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах. До кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень не притягувався. За місцем свого проживання характеризується позитивно, шкідливих звичок не має. ОСОБА_2 має надзвичайно сильні батьківські почуття до свого сина, він бажає приймати участь у вихованні своєї дитини та спілкуватися із нею віддаючи все своє тепло та батьківську любов. Створення перешкод з боку позивача спілкуванню батька із сином порушує не тільки права відповідача, а перш за все, права дитини та суперечить її (дитини) інтересам. У зв'язку із чим, відповідач був змушений звернутись до Нововодолазького районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначенню способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім іншого, зазначив, що на даний момент ОСОБА_2 є безробітним, а тому може надавати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 500грн. щомісяця на утримання сина.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі прохав прийняти з урахуванням висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 заперечує.

Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки через свій ранній дитячий вік (5 років) він не в змозі чітко і ясно висловити свою думку про позбавлення батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків з боку позивача: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31.05.2003року року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 ( а.с.13). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.10.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають рівні як права так і обов'язки стосовно її виховання.

Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки на підставах, передбачених ч.1 ст. 164 СК України лише у випадках їх винної поведінки, а саме: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При цьому, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо малолітнього сина, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що з травня 2015 року позивач забрала дитину з квартири АДРЕСА_1 в якій мешкали сумісно з відповідачем та сином, дитина по теперішній час мешкає окремо від відповідача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню в суді, оскільки визнані сторонами.

В провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Ухвалою вказаного суду від 05.04.2016року провадження було зупинено до прийняття рішення Московським районним судом м.Харкова по справі про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В судовому засіданні позивач пояснювала, що на її думку, побачення дитини з батьком може загрожувати здоров'ю та життю дитини, оскільки ОСОБА_2 схильний до насильства, алкоголізму та вчинював спробу самогубства.

В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є співробітниками позивача та ОСОБА_10 - батько позивача, надали негативну характеристику відповідачу, та повідомили, що відповідач не займається вихованням сина, схильний до алкоголізму, внаслідок цього між сторонами виникають сварки.

Твердження позивача про те, що відповідач страждає на алкоголізм та є психологічно неврівноваженою особою та вчинював спробу самогубства спростовуються наданими представником відповідача доказами, а саме: довідкою КЗОЗ ХМПД №3 від 08.06.2016року, виданої ОСОБА_2, відповідно до якої, психіатричні протипоказання до провадження участі у вихованні дитини відсутні; довідкою КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 07.06.2016року, відповідно до якої ОСОБА_2 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває; довідкою Управління інформаційного забезпечення ГУ МВС України у Харківській області, згідно якої ОСОБА_2, станом на 15.06.2016року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Таким чином, в матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина.

Посилання позивача, що відповідач свідомо проігнорував письмове прохання надати дозвіл на прописку сина і виготовлення йому закордонного паспорту, не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку від 18.07.2016року за №419 вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Інші докази, надані позивачем: копія паспорту позивача, картка фізичної особи-платника податків позивача, повідомлення начальника Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 06.07.2015року на заяву ОСОБА_1; свідоцтво про посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці, а саме у ПН ХМНО Саварінської Н.В. від 15.09.2015року; довідка про доходи ОСОБА_1 від 08.12.2015року; контракт №5219 від 26.05.2015року про надання Студмістечком Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського «ХАІ» житлового приміщення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2; почесні грамоти, якими нагороджується ОСОБА_1; картка історії розвитку дитини ОСОБА_3; листок непрацездатності, виданий КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №23 від 02.03.2016року; психологічна характеристика на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, видана КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №464 Комбінованого типу Харківської міської ради; психолого-педагогічна характеристика на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, видана КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №464 Комбінованого типу Харківської міської ради; довідка видана Управлінням освіти Київської районної у місті Харкові ради від 09.12.2015року за №3661 про те, що ОСОБА_1 працює в комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №464 Комбінованого типу Харківської міської ради на посаді завідувача; довідка, видана комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №464 Комбінованого типу Харківської міської ради від 04.03.2016року за №01-27/39, про те, що ОСОБА_3 відвідує групу загального розвитку №8 «Пролісок» з 01.09.2014року; акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3, виданий комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №464 Комбінованого типу Харківської міської ради та затверджений завідувачем ОСОБА_1 від 09.12.2015року - висновків суду не спростовують.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує:

1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4/ інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітнього сина, суд виходить з наступного.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років станом на день ухвалення судового рішення становить 1228 грн.

Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання, та ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача з урахуванням його заперечень, на користь позивача на утримання дитини в сумі 1000 грн.

Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про їх зміну.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п.47-48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання юридичних послуг від 08.03.2016року, предметом якого є надання адвокатом ОСОБА_4 правової допомоги позивачу в складенні позовної заяви та представляти інтереси клієнта в суді першої інстанції. Відповідно до п.1 п.п.1.2 договору, клієнт оплачує послуги адвоката в сумі 3000грн. на день підписання договору за надання правової допомоги в суді першої інстанції (а.с. 8).

На підтвердження оплати за правову допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08.03.2016року, в якій зазначається про сплату ОСОБА_1 - 3000грн. на підставі договору від 08.03. 2016 року (а.с. 9).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача на підставі ст.84 ЦК України підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., який не перевищує граничний розмір, визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відмовлено, то судовий збір у розмірі 551грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551грн.20коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 169, 212-215, 218, 219 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Харкова, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно з подальшою їх індексацією відповідно до закону, починаючи з 10.03.2016року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Харкова, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Харкова, ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 551грн.20коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн.20коп.).

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Т.М.Довготько