Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2016 Справа №607/18595/15-ц

21 червня 2016 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретаря Григорусь О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 486898 грн. 17 коп. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 22.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 770/38-182-07. У відповідностя до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10000 доларів США 00 центів зі сплатою 13 % річних до 01.05.2015 року. У порушення норм закону та умов кредитного договору, відповідач не виконав у строк свої зобовязання по поверненню кредиту зобовязання належним чином не виконав та не сплатив відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Станом на 20.11.2015 року відповідач має заборгованість по кредитному договору у розмірі 20424 доларі США, 31 центи, що еквівалентно 486898 грн. 17 коп. по курсу НБУ станом на 20.11.2015 року. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу та сплачені судові витрати в сумі 7303 грн. 47 коп.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, подав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких вказує, що із заявленими позовними вимогами не погоджуємось з огляду на їх незаконність та не доведеність, а також в зв'язку із пропуском позивачем встановленого законом строку позовної давності за заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Так, зазначає, що з 20.10.2008 р. розмір процентної ставки за Кредитним договором було підвищено банком в односторонньому порядку з 13 % річних до 15 % річних, однак, жодних повідомлень про зміну (підвищення) процентної ставки за кредитним договором позичальнику не надходило, що свідчить про незаконність нарахування процентів за ставкою 15% річних. Крім того, вказує, що на підтвердження наявності боргу та суми заборгованості за кредитним договором Банком подано лише розрахунок вимог Банку, зроблений в односторонньому порядку, та не надано жодного первинного документу (виписок по рахункам, квитанцій, чеків, платіжних доручень тощо) на підтвердження заявлених вимог Банку до позичальника, а тому такі вимоги є не доведеними. Також, вказує, що позивачем систематично порушувався встановлений п.2.4 Кредитного договору порядок нарахування процентів за користування кредитом, внаслідок чого заявлена до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами є невірною та безпідставною. Також зсилається на те, що розмір заборгованості за пенею є невірним та необґрунтованим, оскільки базою для нарахування пені має бути розмір заборгованості (гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ) в день нарахування, однак, у наданому суду розрахунку позивачем, всупереч закону, здійснено нарахування пені в валюті зобов'язання, із зазначенням її гривневого еквіваленту станом на 20.11.2015 р. Зсилається на те, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки, а саме пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та погашення відсотків, нарахованої за періоди з 19.11.2014 р. по 07.12.2014 р.

Вважає, що не підлягають до стягнення у зв'язку із пропуском позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності заборгованість зі сплати чергових платежів по кредиту, котрі підлягали сплаті по листопад 2012 року включно, на загальну суму 4 235,98 дол.США, та заборгованість зі платежів по відсоткам за користування кредитом, котрі нараховані та підлягали сплаті по 10.11.2012 р. включно, на загальну суму 3 577,5 дол.США.

Також, зазначає, що пред'явивши претензію (вимогу) про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, Кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого Банком строку для дострокового повернення кредиту, а саме до 20.10.2012 р. А тому, враховуючи наведене та дату підписання позовної заяви/звернення до суду із заявленими позовними вимогами, позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності за заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Просить повністю відмовити у задоволенні позову. Також, подав суд розрахунок відсотків за використання кредитних коштів за кредитним договором за відсотковою ставкою 13% річних та 3% річних за період з 08.12.2012 року по 20.11.2015 року.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

22.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Тернопільської обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, що діяв на підставі Положення та Довіреності та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 770/38-182-07.

ПАТ «Укрсоцбанк» з 28.04.2010 року є правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» згідно п. 1.2. ст.. 1 нової редакції Статуту ПАТ «Укрсоцбанк», погодженого НБУ.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. п. 1.1 кредитного договору № 770/38-182-07 від 22.05.2007 року, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10000 доларів США 00 центів зі сплатою 13 % річних до 01.05.2015 року.

Повернення кредитних коштів здійснюється за графіком погашення суми основної заборгованості визначеному п. п. 1.1. кредитного договору.

Згідно п. 1.2. кредитного договору, кредит надавався позичальнику на поточні потреби.

Крім того, п.2.3 передбачено, що моментом повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором.

У пункті 2.4.1 зазначено, що сплата процентів здійснюється не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Згідно п.п. 2.6.1, 2.6.2 договору кредиту, про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до початку їх застосування, а також направити додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів та/або комісії за договором кредиту, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору підписати надану кредитору угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору.

В силу п. 2.6.3 договору, якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором розмірами процентної ставки, він зобовязаний протягом строку, передбаченого п. 2.6.1 цього договору погасити існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії і можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення сплати процентів визначених п. 2.4., цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1., 2.6.3, 3.2.3., 4.4., 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно умов п. 4.5 Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

На підставі п. 7.3, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання та надав відповідачу вищевказаний кредит, що підтверджено заявою на отримання споживчого кредиту в сумі 10000 доларів США.

В силу статті 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

08.10.2008 року від АКБ «Укрсоцбанк» направив позивальнику ОСОБА_1 повідомлення № 12.2-09/989 про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту до 15% річних з 20.10.2008 року та надав для підписання проект додаткової угоди про підвищення процентної ставки до договору кредиту в двох примірниках для підписання та направлення банку для підписання останнім.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач здійснив останній платіж по поверненню простроченої суми кредиту 09.09.2009 року та нарахованих процентів 10.11.2011 року.

Встановлено, що 21.09.2009 року листом за № 17-29/770-193 кредитором було направлено на адресу позичальника ОСОБА_1 про погашення заборгованості за договором кредиту до 21.10.2009 року. У даній претензії зазначено, що у звязку із невиконанням умов договору, даний договір вважається таким, що закінчився і підлягає достроковому поверненню. Станом на 21.09.2009 року прострочена заборгованість складалась із простроченої заборгованості за кредитом 277,33 доларів США, прострочена заборгованість за процентами -95,17 доларів США.

Проте, відповідачем дану претензію залишено без реагування.

07.12.2015 року позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» подано позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку із неналежним виконанням умов договору відповідачем ОСОБА_1

Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 20.11.2015 року виникла заборгованість відповідача за кредитом в сумі 7360,75 доларів США, що еквівалентно 175473,99 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 6960,38 доларів США, еквівалентно 165929,55 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 3583,38 доларів США, що еквівалентно 85424,77 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 2519,80 доларів США, що еквівалентно 60069,86 грн.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказав, що позивачем не подано доказів про повідомлення та погодження із позичальником ОСОБА_1 збільшення процентної ставки, тому нарахування відсотків в сумі 15% річних з 20.10.2008 року здійснювалось без законних на те підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, позивачем не подано доказів про отримання позичальником ОСОБА_1 повідомлення банку про підвищення процентної ставки до 15% річних з 20.10.2008 року та підписання останнім угоди про внесення змін до кредитного договору на виконання умов, договору, зазначених у в п. 2.6.1, що свідчило б про його згоду на підвищення процентної ставки.

Таким чином, Банк, змінюючи в односторонньому порядку процентну ставку, не повідомив про це Позичальника, що призвело до порушень п. 2.6. Кредитного договору та ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, нарахування Банком, починаючи із 20.10.2008 р., відсотків за користування кредитом за підвищеною відсотковою ставкою в розмірі 15% річних, суму заборгованості за якими заявлено Позивачем до стягнення, здійснювалося без законних на те підстав.

При застосування даної норми права судом враховано правову позицію, викладену у постанові від 04 липня 2012 р. Верховного Суду України по справі № 6-58цс12 за участю ПАТ «Укрсоцбанк», прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та яка, у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Також, судом встановлено, що сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та процентами за користування ним (пункт 7.3 частини другої кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 01 травня 2015 року (пункт 1.1 частини першої кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно графіку, а також строки сплати процентів за користування кредитом не пізніше десятого числа місяця наступного з тим, в якому нараховані проценти. Якщо десяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобовязаний сплатити суму нарахованих процентів згідно договору у попередній робочий день.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте у звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши йому письмову вимогу від 21.09.2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів до 21.10.2009 року.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У постанові Верховного Суду України у справі за № 6-990цс15 було викладено правову позицію, згідно якої, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 було заявлено про застосування позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущений передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитом 7360,75 доларів США, суми заборгованості з відсотками -6960,38 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту 3583,38 доларів США, котрі нараховані та підлягали сплаті по 20.10.2012 р. включно.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності(Постанова Верховного суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15).

Таким чином, позивач має право на стягнення із відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних в межах трирічного строку позовної давності за період з 08.12.2015 року по 20.11.2015 року, враховуючи дату звернення до суду з позовом та дати закінчення терміну, за який позивачем нараховано відсотки.

Згідно наданого представником відповідача розрахунку розмір процентів становить: 7360,75доларів США х 13 х 1078 / 100 х 360 = 2856,38 доларів США.

Представником позивача жодних заперечень з приводу даного розрахунку розміру нарахованих процентів подано не було, тому суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та вірним.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 60069,86 грн., то, на думку суду, розмір нарахованої пені за несвоєчасне повернення відсотків підлягає зменшенню.

Так, відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, навіть у випадку, якщо відповідач із такою заявою не звертався.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-100 цс 14, викладеним у постанові від 3 вересня 2014 року.

Прострочена заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складає 2856,38 доларів США.

За таких обставин суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до 2000 гривень.

Із змісту ч. 2 ст. 192 ЦК України убачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2ст.533 ЦК України).

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, а тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 770/38-182-07 від 22.05.2007 року в сумі 2856,36 доларів США, що еквівалентно 68093 грн. 52 коп. по курсу НБУ станом на 20.11.2015 року (23,8391 грн. за 1 долар США) заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2000 грн., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 204, 526, 530, 549, 549, 551, 552, 553, 601, 611, 613, 625, 628, 629, 634, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, , рахунок №0001, МФО 300023) заборгованість за кредитним договором від 22.05.2007 року в сумі 2856,36 доларів США, що еквівалентно 68093 грн. 52 коп. по курсу НБУ станом на 20.11.2015 року (23,8391 грн. за 1 долар США) заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2000 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_5

Рішення суду не набрало законної сили.

Згідно з оригіналом:

Суддя К.М. Грицай