провадження № 2/243/2257/2016
справа № 243/4231/16-ц
11 липня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька,-
25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 22 жовтня 2012 року. Позивачка не проживає разом з відповідачем з грудня 2009 року, не веде з ним спільного господарства та не підтримує жодних стосунків. Крім того, відповідач не несе витрат на утримання дитини, не приймає участь у придбанні одягу, продуктів харчування, не виконує обовязків по вихованню дитини. На даний час позивачка разом з дитиною проживає за місцем реєстрації у місті Горлівка Донецької області та працює у місті Горлівка. Місцезнаходження відповідача їй не відоме. Зникнення відповідача позивач повязує з подіями, які відбуваються на непідконтрольній території Донецької області, зокрема, захопленням території міста незаконним озброєними формуваннями, відсутністю органів державної влади на вказаній території. У звязку з тим, що у місті Горлівці Донецької області на даний час неможливо створити належні безпечні умови проживання та виховання дитини, більш того, продовження проживання позивачки та дитини на вказаній території загрожує їх життю та здоровю, є необхідність тимчасового виїзду дитини за кордон на оздоровлення, навчання та відпочинок. На даний час, переміщення дитини у супроводі позивачки до території проведення антитерористичної операції, а також вільний виїзд дитини в супроводі позивачки за межі державного кордону України без згоди батька дитини є неможливим, оскільки місцеперебування відповідача є невідомим. Крім того, відсутність згоди батька унеможливлює оформлення відповідних документів, які дають право на виїзд малолітньої дитини за кордон.
За таких обставинах, враховуючи те, що виїзд дитини у супроводі позивачки до території проведення антитерористичної операції, а також виїзд дитини за кордон повязані з забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, можливості виїхати на навчання, оздоровлення, екскурсії та відпочинок, тощо, зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким надати їй дозвіл оформити проїзні документи (закордонний паспорт дитини) на тимчасовий виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу на таке оформлення батька ОСОБА_2, за межі території України; надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд з території проведення антитерористичної операції та тимчасовий вїзд до території проведення антитерористичної операції у її супроводі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу на такі виїзди та вїзди, а також без супроводу батька ОСОБА_2 строком до 01 червня 2019 року.; надати позивачці дозвіл на тимчасові виїзди за межі України у її супроводі ОСОБА_3, 18 травня 2009 року народження, без дозволу на такі виїзди, а також без супроводу батька ОСОБА_2 строком до 01 червня 2019 року на оздоровлення, навчання та відпочинок до Російської Федерації, Автономної республіки Крим, Туреччини, Італії, Єгипту.
Позивач ОСОБА_1, будучим належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, засобами електронної пошти надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавило суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Суд також зазначає, що за даними Мінсоцполітики, Стребе5ж В.В. як внутрішньо переміщена особа не зареєстрований. Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр», а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р. (а.с. 25).
Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 22 жовтня 2012 року (а.с. 9).
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження дівчини Серія: 1-НО №270970 (а.с. 8).
На даний час позивачка разом з дитиною проживає за місцем реєстрації у місті Горлівка Донецької області та працює у місті Горлівка. (а.с. 6 з.б.).
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач до судового засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Згідно абз.2 частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.
Відповідно п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно із п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Метою виїзду на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області та за межі території України з малолітньою дитиною, позивачка зазначила необхідність догляду за батьками похилого віку які постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, а також оздоровлення, навчання та відпочинок дитини в АР Крим та за кордоном. Така необхідність з часом може відпасти, а тому її існування має супроводжуватися розумними термінами, у звязку із чим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, а саме надати їй дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області та до тимчасово окупованої території АР Крим, а також на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2 за межі території України до Російської Федерації, Туреччини, Італії, Єгипту на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
За приписами п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матірю».
Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Відповідно положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання.
Оскільки сторони однією сімєю не проживають і фактичне місце проживання малолітньої доньки визначене за позивачкою, то цей обовязок покладено на матір - позивачку по справі, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки.
Оскільки батько дитини - відповідач ОСОБА_2 добровільно дозвіл на виїзд на неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області, до АР Крим, а також за межі території України не надав, а місце його перебування на даний час є невідомим, суд вважає, що зазначений виїзд на неконтрольовану територію України, та за межі території України, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно доньки.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі.
Як видно із витягу газети "Урядовий кур'єр", дійсно, було здійснено оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, вартість якого, згідно із наданою позивачкою квитанцією, склала - 462 грн. 00 коп.
Також, як видно з платіжного доручення, позивачкою, при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Суд приходить до висновку, що оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп., та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 231 грн. 00 коп., що є пропорційним до задоволеної частини вимог.
Керуючись п.2 Декларації прав дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ст.ст. 11,16, 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СК України, ст.ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_1, дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області та до тимчасово окупованої території АР Крим, на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_1, дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, за межі території України до Російської Федерації, Туреччини, Італії, Єгипту на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
В решті позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2,зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, витрати позивача повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2,зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 15 липня 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич