Справа № 314/5301/16-ц Провадження № 2/314/1287/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Беспалько Т.Д.,

при секретарі Печонкіної В.П.,

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вимагає визнати за ним право власності на об»єкт нерухомого майна - житловий будинок № 1 по вул. Українській в м. Вільнянську, Вільнянського району, Запорізької області за набувальною давністю. В обґрунтування посилається на те, що у 2000 році між відповідачем ОСОБА_3 та продавцями- власниками спірного житлового будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 був нотаріально укладений договір купівлі- продажу цього будинку.

ОСОБА_3 пропонував позивачці проживати у цьому будинку, а сам виїхав до Германії, де отримав громадянство Германії.

З того часу позивач проживає в будинку, робить ремонт, поліпшує стан будинку.

Позивач проживає у будинку з 2000 року понад 16 років.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свій позов. Відповідач в судове засідання не з»явився. Надав суду заяву з визнання позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами:

Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність).

В пункті 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що враховуючи положення ст.ст. 335 і 334 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( ст. 214 ЦПК).

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи у 2000 році між відповідачем ОСОБА_3 та продавцями- власниками спірного житлового будинку № 1 по вул. Українській в м. Вільнянську, Вільнянського району, Запорізької області ОСОБА_4, ОСОБА_5 був нотаріально укладений договір купівлі- продажу цього будинку.

ОСОБА_3 пропонував позивачці півень Л.Л. проживати у цьому будинку, а сам незабаром виїхав до Германії, де на даний час і проживає.

З 2000 року позивач проживає в будинку, робить ремонт, поліпшує стан будинку. Позивач проживає у будинку з 2000 року понад 16 років.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст, ст. 209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 344,391 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 1 по вул. Українській в м. Вільнянську, Вільнянського району, Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д.Беспалько

19.07.2016