Справа № 534/394/16-ц
№ 2/534/710/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі Крикливого В.В. Клімовій С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», прохаючи визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині блокування карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого на її ім'я неправомірними, стягнути за її користь наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником банківської платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1, яку отримала задля власних потреб. В червні 2015 року їй стало відомо про те, що її платіжна картка заблокована. На момент здійснення блокування її платіжної картки на рахунку НОМЕР_1 знаходилося близько 275012,87 грн. З причин блокування платіжної картки вона звернувся до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», але не отримала вичерпної інформації щодо причин заблокування її банківської картки та неможливості отримання належних їй грошових коштів. Її неодноразові усні та письмові звернення через кол-центр з операторами банку залишилися без відповіді.

ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався до жодного правоохоронного органу із заявою про вчинений нею злочин й жодним правоохоронним органом не було зареєстровано в ЄДРДР кримінального провадження щодо вчинення злочинів при здійсненні фінансових операцій по її банківському рахунку.

З огляду на викладене, вважає дії працівників ПАТ КБ «Приватбанк» щодо блокування його банківської платіжної картки незаконними й такими, що порушують діюче законодавство України та його конституційні права громадянина України та споживача банківських послуг.

Заочним рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити. Вирішено питання щодо розподілу судового збору (т.1а.с.164).

Ухвалою суду від 03 серпня 2016 року задоволено заяву представника ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення (т.2а.с.99).

Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, позивачка та представники сторін в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заява представника відповідача про перегляд заочного рішення, крім необґрунтованості позову, мотивована тим, що у правовідносинах з банком, пов'язаних з відкриттям рахунку та його обслуговування, ОСОБА_3 діяла як особа, що здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, тому вважає, що розгляд її позову віднесено до компетенції господарського суду.

На підтвердження своїх доводів представник відповідача послався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.01.2012 року та на заяву про зміну персональних даних клієнта Приватбанку від 03.12.2013 року. Проте, із змісту вказаних документів вбачається, що договірні правовідносини щодо відкриття та обслуговування рахунку виникли між банком та фізичною особою ОСОБА_3, яка в цих правовідносинах не діє як суб'єкт господарської діяльності. Зазначення в розділі анкети «Додаткова інформація» роду занять чи місця роботи позивачки жодним чином не дає підстави вважати, що між сторонами виникли господарські відносини. З приєднаної до справи роздруківки про рух грошових коштів по заблокованому рахунку вбачається, що він використовувався позивачкою для дрібних побутових покупок, оплати послуг мобільного зв'язку, поповнення депозитних рахунків тощо, а не для здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, суд вважає хибними доводи відповідача про неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства і не приймає їх до уваги.

Згідно з ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частинами 1, 2 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви від 04 січня 2012 року позивачка уклала з відповідачем шляхом приєднання договір відкриття карткового рахунку і отримала картку для виплат НОМЕР_1 (а.с.51-57).

Згідно відповіді банку на запит позивачки від 11 лютого 2016 року банком було призупинено (заблоковано) здійснення операцій за рахунком з використанням платіжної карти позивачки з 25 червня 2015 року (а.с.17).

Згідно довідки банку станом на 16 лютого 2016 року на картковому рахунку НОМЕР_1 заблоковано 275012,87 грн.(а.с.14).

Згідно письмових заперечень проти позову, блокування картки позивача відповідач обґрунтовує використанням свого права, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», ст.64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналася позивачка, а саме: призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України, а також відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунок клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Проте, суд не прийняв до уваги доводи відповідача з приводу того, що на картку позивача були здійснені сумнівні трансакції з перерахунку грошових коштів, які відповідач пов'язує із функціонуванням фінансових «пірамід», оскільки вони не відповідають діючому законодавству України, так як про злочинну фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, спеціально уповноважений орган сповіщається у день зупинення здійснення фінансових операції, тобто в день блокування картки позивача, однак будь-яких доказів, що відповідач звертався до уповноваженого органу з таким повідомленням, або, що таке повідомлення було розглянуто, суду не надано.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що передбачений Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» строк, на який відповідач міг зупинити фінансові операції, що здійснюється з використанням платіжної картки позивачки, на час вирішення спору сплив, даних про те, що уповноваженими органами приймалось рішення про блокування платіжної картки відсутні, подальше блокування рахунку НОМЕР_1 є протиправним, а тому рахунок підлягає до розблокування.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 321, 526 ЦК України, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів наявності кримінального провадження стосовно дій позивачки, не надано доказів того, що під час кримінального провадження здійснювалися якісь обмежувальні заходи стосовно картки/рахунку позивачки чи грошових коштів на ньому в порядку кримінально судочинства, тому блокування картки і рахунку позивачки відбулося з порушенням умов договору відкриття карткового рахунку. Також внаслідок блокування картки позивачка не в змозі розпорядитися тривалий проміжок часу грошовими коштами, які належать саме їй.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 275012,87 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК України сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК України - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3 процентів річних за користування коштами обґрунтованими, тому з ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 7922,42 грн. та 4678,99 грн. відповідно, згідно приєднаних до позову та перевірених судом розрахунків.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову в частині визнання дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині блокування карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого на її ім'я неправомірними, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України, цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб.

Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених особою вимог, а тому в задоволенні позову в частині визнання дій відповідача неправомірними (незаконними) слід відмовити саме з цих підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 625, 1073, 1074 ЦК України, ст.17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст. 213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2876,14 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Комсомольський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Справа № 534/394/16-ц

№ 2/534/710/16

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі Крикливого В.В. Клімовій С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», прохаючи визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині блокування карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого на її ім'я неправомірними, стягнути за її користь наявні на картковому рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником банківської платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1, яку отримала задля власних потреб. В червні 2015 року їй стало відомо про те, що її платіжна картка заблокована. На момент здійснення блокування її платіжної картки на рахунку НОМЕР_1 знаходилося близько 275012,87 грн. З причин блокування платіжної картки вона звернувся до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», але не отримала вичерпної інформації щодо причин заблокування її банківської картки та неможливості отримання належних їй грошових коштів. Її неодноразові усні та письмові звернення через кол-центр з операторами банку залишилися без відповіді.

ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався до жодного правоохоронного органу із заявою про вчинений нею злочин й жодним правоохоронним органом не було зареєстровано в ЄДРДР кримінального провадження щодо вчинення злочинів при здійсненні фінансових операцій по її банківському рахунку.

З огляду на викладене, вважає дії працівників ПАТ КБ «Приватбанк» щодо блокування його банківської платіжної картки незаконними й такими, що порушують діюче законодавство України та його конституційні права громадянина України та споживача банківських послуг.

Заочним рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити. Вирішено питання щодо розподілу судового збору (т.1а.с.164).

Ухвалою суду від 03 серпня 2016 року задоволено заяву представника ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення (т.2а.с.99).

Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, позивачка та представники сторін в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заява представника відповідача про перегляд заочного рішення, крім необґрунтованості позову, мотивована тим, що у правовідносинах з банком, пов'язаних з відкриттям рахунку та його обслуговування, ОСОБА_3 діяла як особа, що здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, тому вважає, що розгляд її позову віднесено до компетенції господарського суду.

На підтвердження своїх доводів представник відповідача послався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.01.2012 року та на заяву про зміну персональних даних клієнта Приватбанку від 03.12.2013 року. Проте, із змісту вказаних документів вбачається, що договірні правовідносини щодо відкриття та обслуговування рахунку виникли між банком та фізичною особою ОСОБА_3, яка в цих правовідносинах не діє як суб'єкт господарської діяльності. Зазначення в розділі анкети «Додаткова інформація» роду занять чи місця роботи позивачки жодним чином не дає підстави вважати, що між сторонами виникли господарські відносини. З приєднаної до справи роздруківки про рух грошових коштів по заблокованому рахунку вбачається, що він використовувався позивачкою для дрібних побутових покупок, оплати послуг мобільного зв'язку, поповнення депозитних рахунків тощо, а не для здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, суд вважає хибними доводи відповідача про неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства і не приймає їх до уваги.

Згідно з ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частинами 1, 2 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви від 04 січня 2012 року позивачка уклала з відповідачем шляхом приєднання договір відкриття карткового рахунку і отримала картку для виплат НОМЕР_1 (а.с.51-57).

Згідно відповіді банку на запит позивачки від 11 лютого 2016 року банком було призупинено (заблоковано) здійснення операцій за рахунком з використанням платіжної карти позивачки з 25 червня 2015 року (а.с.17).

Згідно довідки банку станом на 16 лютого 2016 року на картковому рахунку НОМЕР_1 заблоковано 275012,87 грн.(а.с.14).

Згідно письмових заперечень проти позову, блокування картки позивача відповідач обґрунтовує використанням свого права, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», ст.64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєдналася позивачка, а саме: призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України, а також відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунок клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Проте, суд не прийняв до уваги доводи відповідача з приводу того, що на картку позивача були здійснені сумнівні трансакції з перерахунку грошових коштів, які відповідач пов'язує із функціонуванням фінансових «пірамід», оскільки вони не відповідають діючому законодавству України, так як про злочинну фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, спеціально уповноважений орган сповіщається у день зупинення здійснення фінансових операції, тобто в день блокування картки позивача, однак будь-яких доказів, що відповідач звертався до уповноваженого органу з таким повідомленням, або, що таке повідомлення було розглянуто, суду не надано.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що передбачений Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» строк, на який відповідач міг зупинити фінансові операції, що здійснюється з використанням платіжної картки позивачки, на час вирішення спору сплив, даних про те, що уповноваженими органами приймалось рішення про блокування платіжної картки відсутні, подальше блокування рахунку НОМЕР_1 є протиправним, а тому рахунок підлягає до розблокування.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 321, 526 ЦК України, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів наявності кримінального провадження стосовно дій позивачки, не надано доказів того, що під час кримінального провадження здійснювалися якісь обмежувальні заходи стосовно картки/рахунку позивачки чи грошових коштів на ньому в порядку кримінально судочинства, тому блокування картки і рахунку позивачки відбулося з порушенням умов договору відкриття карткового рахунку. Також внаслідок блокування картки позивачка не в змозі розпорядитися тривалий проміжок часу грошовими коштами, які належать саме їй.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 275012,87 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК України сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК України - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3 процентів річних за користування коштами обґрунтованими, тому з ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 7922,42 грн. та 4678,99 грн. відповідно, згідно приєднаних до позову та перевірених судом розрахунків.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову в частині визнання дії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині блокування карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого на її ім'я неправомірними, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України, цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб.

Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених особою вимог, а тому в задоволенні позову в частині визнання дій відповідача неправомірними (незаконними) слід відмовити саме з цих підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 625, 1073, 1074 ЦК України, ст.17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст. 213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 275012,87 грн., а також втрати від інфляції у розмірі 7922,42 грн. та 3 проценти річних за користування коштами у розмірі 4678,99 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2876,14 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Комсомольський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис В.В. Крикливий

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий