Справа № 466/1464/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/3570/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 8 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вважає рішення незаконним. Зазначає, що судом не брались до уваги факти, докази, які були подані позивачкою та знаходяться в матеріалах справи. Також, зазначає, що відповідач ще до розірвання шлюбу з сім'єю не проживав, не дбав за неї, не надавав матеріальної допомоги, не цікавився життям та здоров'ям своїх дітей, не проводив з ними час та не займався їх вихованням. Крім цього, зазначає, що відповідач своїми діями спричинив дитині моральну, фізичну та психологічну травму.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що третя особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин нявки представника суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника на підтримання апеляційної скарги, відповідача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову та враховуючи інтереси дитини, виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання своєї дитини та її утримання. До того ж батько не припинив спілкування з дітьми, а Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надав суду висновок щодо розв'язання спору, за яким даний орган не вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітнього ОСОБА_6 Також судом не взято до уваги пояснень свідків, оскільки такі суперечать одні одним та не знаходяться в об'єктивному зв'язку з матеріалами цивільної справи.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 Сімейного Кодексу України (на яку, як на правову підставу своїх вимог, посилалась позивач) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як вбачається із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось, - сторони, колишнє подружжя, шлюб між якими розірвано 27.10.2011 року, є батьками малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно якого подано позов, а також ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3

Посилаючись на тривале ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованні сина ОСОБА_6, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно вказаної дитини. В обґрунтування позову позивач вказує про те, що відповідач дитини не відвідує, з ним не спілкується, йому невідомо де дитина навчається та він його навчанням теж не цікавиться, також йому невідомі інтереси дитини, його захоплення, основним же моментом, який свідчить про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків вважає ненадання ним коштів на утримання сина. Вказане має місце протягом тривалого часу.

Дійсно, як вбачається із довідки ЛКП Рясне 402 (а.с. 10) та пояснень сторін позивач проживає разом із дітьми сторін та займається їх утриманням та вихованням.

Також, як вбачається із довідок та характеристик школи, де навчається ОСОБА_6 та довідок та характеристик із дитячо-юнацької спортивної школи де займається вказана дитина у відділенні футболу (а.с. 14-17, 26, 46) вихованням дитини займається мати, відвідує вказані заклади та бере активну участь у батьківських зборах.

Однак, як також вбачається із вказаної довідки ЛКП, фотознімків а.с. 103, пояснень осіб, що беруть участь у справі, рішення апеляційного суду Львівської області у справі між тими ж сторонами про стягнення аліментів а.с. 104-108, угоди та квитанцій про оплату за газопостачання у будинку де проживає позивач з дітьми а.с. 65, 66), - відповідач є власником будинку у якому проживають позивач з дітьми та у вказаному житлі зареєстровано його місце проживання; відповідач у 2014 році здійснював оплату газопостачання у вказаний будинок при цьому ним було погашено існуючу на той час заборгованість. Крім цього, до листопада 2014 року з часу розірвання шлюбу між сторонами спору про стягнення аліментів не існувало. Рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 16.11.2015 року, тобто під час розгляду даної справи. Також відповідач спілкується з обома дітьми. У серпні 2013 року він та старший син сторін ОСОБА_7 уклали угоду з Львівським державним університетом фізичної культури про надання платної освітньої послуги та батьком здійснено тричі оплату за навчання (угода, квитанції про оплату а.с. 63-64). Крім цього, між сторонами існують конфліктні, спірні стосунки. Позивач зверталась до органу внутрішніх справ з приводу чинення насильства по відношенню до неї з боку відповідача (лист-відповідь позивача Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області а.с. 48), також у грудні 2014 року звернулась у суд з позовом про поділ майна їх подружжя (ухвала про відкриття провадження у справі а.с. 67). Також, позивач до певної міри чинить перешкоди у спілкуванні відповідача з дітьми.

Окрім наведеного, як вбачається із висновку органу опіки та піклування (а.с. 70), що наданий на основі вивчення ряду документів та пояснень батьків, такий орган не вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього ОСОБА_6

Що стосується письмових та усних пояснень свідків, то такі вірно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки є взаємосуперечливими, не є взаємопов'язаними з іншими наведеними доказами. Крім цього, більшість свідків є близькими родичами позивача (сестри, брат, мати), які проживають у іншому населеному пункті, спілкуються переважно із позивачем та інформацією про стосунки між відповідачем та дітьми володіють зі слів позивач, яка є заінтересованою у розгляді даної справи.

Зважаючи на наведене, слід вказати про те, що відсутні підстави вважати, що відповідач, батько малолітнього ОСОБА_6 свідомо ухиляється від його виховання та утримання, навпаки, таке має місце через тривалий конфлікт між сторонами та наявність ряду спорів у судах між ними.

Крім цього, зважаючи на зміст ст. 8 Конвенції про права людини та основоположних свобод, позбавлення батьківських прав слід вважати втручанням у права гарантовані ст. 8 Конвенції особи, відносно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав та таке втручання серед іншого повинно переслідувати мету насамперед захисту інтересів дитини, стосовно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав відповідача. Як вбачається із матеріалів справи та апеляційної скарги жодних доводів з приводу того як позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини та яких позивачем не наведено.

Враховуючи вказане підстав вважати обґрунтованими доводи позову, про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на відповідача, як на особу, яка на думку позивача не виконує батьківських обов'язків та ухиляється від їх виконання, - немає.

Тому доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу - відхилити.

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник