Справа № 362/671/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/5426/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Білоконь О.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки такою що є припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання окремого пункту кредитного договору недійсним,-

встановила:

у лютому 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся з вищезазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір: №15.3/СЖ-176.07.2 від 28.04.2007 року.

Згідно п.1.3. Кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 15% річних.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, та було надано відповідачу кошти у розмірі 105 000 доларів США 00 цента.

Станом на 28.10.2014 року у ОСОБА_2 існувало зобовязання відповідно до кредитного договору.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №15.3/СЖ-176.07.2 від 28.04.2007 року в розмірі 58 637 дол. США 07 центів та 98 227 гривень 49 копійок, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід банк» суму судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп.

В свою чергу ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати поруку за договором №15.3/СЖ-176.07.2 укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 28 квітня 2010 року, такою, що припинена.

ОСОБА_2 також подав зустрічний позов до ПАТ «Родовід Банк», в якому просив ухвалити рішення, яким п.п.4.5 п.4 Кредитного договору «позичальник зобовязується за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожен день прострочки у розмірі подвійної процентів ставки, яка вказана в п.1.3 цього Договору, від суми прострочення платежу» недійсним з моменту укладення договору.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року було зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки такою що є припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного ПАТ «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання окремого пункту кредитного договору недійсним до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатом розгляду у справі №1-26/2016 (№2-4/2016) за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «Родовід Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального права та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Просило скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року та передати справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ПАТ «Родовід Банк» посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано, в чому саме полягає передбачена законом неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи з огляду на те, що у цивільній справі, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, припинення поруки та визнання окремих положень кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що у провадженні Конституційного Суду України перебувало конституційне подання Верховного суду України щодо відповідності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, ч.1 ст.8, ч.4 ст.13 статей 21,22, ч.1,4,5 ст.41 Конституції України, суд першої інстанції прийшов до висновку, про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами цивільного-процесуального законодавства з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі.

Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий звязок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Згідно розяснень, які містяться в п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст.201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п.4 ч.1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.203 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Отже, на думку колегії у суду не було достатніх підстав для зупинення провадження у справі, оскільки в своїй ухвалі суд першої інстанції не навів достатніх підстав того, в чому саме полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, так як наявність в суді іншої справи про відповідність Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статі 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21,22, частин першої, четвертої, пятої статті 41 Конституції України не є тією підставою, з якою повязується неможливість розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України її слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими ; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» необхідно задовольнити, ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись: ст.ст.303,307,311,312,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді