Справа № 583/1035/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що 22.11.2001 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_2 придбала у власність домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 11.12.2001 року ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1 га для індивідуального житлового будівництва за вищевказаною адресою. Оскільки вказане майно придбане в період шлюбу, воно належить позивачам на праві спільної сумісної власності.

Власниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 в рівних частинах є ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2006 року.

В подальшому ОСОБА_3, ОСОБА_4 самовільно перемістили межу, що поділяє їхні земельні ділянки в сторону земельної ділянки, що належить позивачам, та побудували паркан на відстані, яка суперечить чинним нормативним документам в галузі будівництва, санітарних норм і правил, чим позбавили позивачів можливості доглядати за своїм будинком та спорудами з їх сторони.

Вказані події стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Під час розгляду даної цивільної справи (№583/2436/13-ц) було встановлено, що в технічній документації із землеустрою зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2, знаходиться акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання та погодження (встановлення), закріплення в натурі меж земельної ділянки від 08.12.2006 року, в якому є підпис ОСОБА_2 як суміжного землекористувача, що стало підставою для відмови у позові ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_2 не підписувала акт прийомки - передачі межових знаків та закріплення в натурі меж земельної ділянки від 08.12.2006 року, вона звернулася із заявою до Охтирського МВ УМВС України в Сумській області, внаслідок чого було порушене кримінальне провадження, в ході якого була проведена почеркознавча експертиза.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 19.08.2015 року, підпис ОСОБА_2 виконаний не нею, а іншою особою.

З висновку судової будівельно - технічної експертизи від 18.12.2013 року, проведеної у справі №583/2436/13-ц, вбачається, що фактичне розташування межі, яка поділяє земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1, не відповідає даним земельно-кадастрової документації. Межа між даними земельними ділянками проходить через житловий будинок та сарай ОСОБА_2, хоча нею з часу придбання житлового будинку та земельної ділянки ніяких добудов не проводилося. Відстань між парканом та житловим будинком №8 ОСОБА_2 0,55 м не відповідає вимогам ДБН, згідно яких ця відстань повинна становити не менше 1 м.

Таким чином, відсутність підпису позивачів по справі в акті прийомки - передачі від 08.12.2006 року та невідповідність технічної документації фактичному розташуванню земельних ділянок АДРЕСА_1, є підставою для визнання державних актів на право власності на землю недійсними, та відновлення становища, що існувало до порушення прав позивачів.

В зв'язку з чим, просять усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є власниками в рівних частинах земельної ділянки АДРЕСА_2, шляхом демонтування паркану, що перекриває доступ до обслуговування будинку та господарських споруд, а також відновлення межі між суміжними земельними ділянками у відповідності з п. 3.25 ДБН 360-92, тобто на відстань 1 метру від найбільш виступаючої конструкції стіни споруд по АДРЕСА_1; визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію у Національній кадастровій системі державних актів на право приватної власності на землю: серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих 16.05.2007 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 21.09.2006 року, площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5; державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий 11.12.2001 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 22.11.2001 року, площею 01 га для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхні представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечували, надали суду письмові заперечення в яких зазначено, що вимога ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації державних актів не має правових підстав, так як стаття 125 Земельного кодексу України не містить такого способу захисту своїх прав, як скасування державної реєстрації державних актів у Національній кадастровій системі. ОСОБА_9 вперше звернулася до суду 25.06.2013 року, а державні акти видавалися в 2001 та 2006 роках, тобто їй було відомо про наявність спірних відносин стосовно межі, починаючи з моменту видачі державних актів, отже, нею був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з захистом своїх прав. Крім того, позивачі не надали суду доказів свого твердження, що відповідачі перемістили межу. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, до відповідачів переходить право користування земельною ділянкою, в тих межах які були в попереднього власника.

В зв'язку з чим просили відмовити в задоволенні позову.

Представник Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що приблизно у 2005 - 2006 роках він часто бував у ОСОБА_11, який мешкав по АДРЕСА_2, інколи заходив у справах до ОСОБА_2, яка мешкала по сусідству. В цей час між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 стояв дерев'яний штахетник, який розташовувався від самого виступаючого кутка будинку ОСОБА_2 на відстані 1,10 - 1,20 м., а в даний час ця відстань складає близько 0,40 м.

Вислухавши пояснення сторін у справі, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що на земельну ділянку площею 0, 1000 га для індивідуального житлового будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 м. Охтирка, 25.02.2000 року ОСОБА_12 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 (а.с.65).

22 листопада 2001 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки, а також розташованого на ній житлового будинку з господарчими спорудами (а.с.23-24).

На підставі рішення виконкому Охтирської міської Ради народних депутатів від 30.12.1993 року №611, договору купівлі - продажу від 22.11.2001 року АЕІ № 093970, ОСОБА_2 11.12.2001 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га в м. Охтирка по АДРЕСА_1, для індивідуального житлового будівництва (а.с.30).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1986 року (а.с.29).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 виданого 14.09.2006 року на підставі рішення Охтирської міської ради п'ятої сесії п'ятого скликання від 31.08.2006 року, ОСОБА_11 належить земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, госопдарських будівель і споруд (а.с. 66).

21 вересня 2006 року між ОСОБА_11 та покупцями ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_2 (а.с.99).

Згідно державних актів на право приватної власності на землю, виданих 16.05.2007 року на підставі вищевказаного договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належать земельні ділянки площею по 0,0500 га кожній, розташовані по АДРЕСА_2.

Сторони не заперечують, що між домоволодіннями НОМЕР_6 на час придбання їх сторонами стояв напівзруйнований дерев'яний паркан. В 2012 році відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 встановили новий паркан, після чого між сторонами розпочалися спори щодо межі.

Згідно акту погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_12 від 18.01.2000 року, ОСОБА_13 погодила межу по дерев'яній огорожі (а.с.92 на звороті), а згідно акту погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 27.11.2001 року, ОСОБА_13 також погодила межу по дерев'яній огорожі (а.с.88).

Отже, на момент виготовлення технічної документації та видачі державних актів про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 (2006 рік) спорів щодо межі у сторін не було, оскільки межа погоджувалася обома сторонами та попередніми власниками обох домоволодінь по дерев'яному паркану.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №558/559/1008/1009 від 31.10.2016 року, фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 становить 2888 кв.м., а фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 2092 кв.м., тобто обидві сторони користуються земельними ділянками значно більшої площі, ніж надано їм у власність згідно державних актів.

По сьомому питанню судовий експерт дійшов висновку, що існує невідповідність фактично існуючої спільної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 межам, визначеним державними актами ОСОБА_3, ОСОБА_5, даним Поземельної книги і обмінного файлу. Невідповідність являє собою певну відстань між межами у характерних точках та становить 0,59 м - 0,33 м - 0,10 м - 0,12 м - 0,25 м; також додатково, для земельної ділянки №8: 0,33 м - 0,40 м, що не відповідає вимогам ст..79 Земельного кодексу України та п.3.10 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» (а.с.236 - 257 т.1).

З викладеного вбачається, що при встановленні у 2012 році нового паркану відповідачі дещо відійшли від межі, що визначена згідно правовстановлюючих документів, тим самим захопивши частину земельної ділянки позивачів.

Враховуючи, що дана обставина призвела до порушення прав позивачів, оскільки відстань від одного кута житлового будинку ОСОБА_2 до паркану становить 0,36 м (0,69 - 0,33) замість встановлених не менше 1 м згідно п.3.25 ДБН 360-92, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 частково задовольнити, усунувши їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення паркану відповідно до правовстановлюючих документів, а саме, в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_2 Сумської області на 0,59 м - 0,33 м - 0,10 м - 0,12 м, встановивши паркан відповідно до лінії зеленого кольору у додатку №7 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №558/559/1008/1009 від 31.10.2016 року.

При цьому суд не вирішує питання про перенесення паркану в кінці городу в бік позивачів на відстань 0,25 м, 0,33 м, 0,40 м, так як з пояснень у судовому засіданні експерта вбачається, що дані відхилення не порушують прав відповідачів у справі, оскільки далі земельна ділянка знаходиться за межами їх державного акту. Крім того, дане питання знаходиться за межами виниклого спору.

Суд зауважує, що в разі необхідності, питання здійснення необхідного догляду за будівлею по вул.Луначарського, 8 м.Охтирка та її ремонту може бути вирішено шляхом встановлення сервітуту на сусідню земельну ділянку.

Позовні вимоги про визнання недійсними державних актів задоволенню не підлягають, оскільки не надано доказів на підтвердження того, що межа згідно правовстановлюючих документі між спірними земельними ділянками проходить через житловий будинок та сарай ОСОБА_1.

Також судом не встановлено, де саме на момент виготовлення технічної документації та видачі державних актів у 2006 році проходила межа між спірними земельними ділянками, що позбавляє можливості перевірити правильність лінійних розмірів земельних ділянок вказаних у правовстановлюючих документах.

Той факт, що ОСОБА_2 могла не підписувати акт прийомки - передачі межових знаків та закріплення в натурі меж земельної ділянки від 08.12.2006 року, у даній справі правового значення не має, оскільки вона в судовому засіданні не заперечувала, що станом на цю дату спору між сторонами щодо межі не було.

Невідповідність лінійних розмірів меж та площі земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до даних державного акту серії НОМЕР_7 від 25.02.2000 року даним Генерального плану 02.02.1953 року та договору про встановлення права забудови від 15.05.1947 року правового значення у справі не має, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_12 свій державний акт серії НОМЕР_7 від 25.02.2000 року не оспорювала, а права ОСОБА_2, яка придбала земельну ділянку у 2001 році, вищевказаною невідповідністю не були порушені.

Отже, судом не встановлено істотних порушень чинного законодавства при виготовленні державних актів сторін у справі, які б потягли за собою їх недійсність.

В справі представником відповідача адвокатом ОСОБА_7 заявлено про застосування судом строку позовної давності, однак суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимоги про перенесення паркану, так як зайняття частини чужої земельної ділянки є триваючим порушенням.

У справі маються судові витрати: судовий збір в розмірі 2204,80 грн. на кожного позивача, 6606,00 грн. витрат ОСОБА_1 на оплату судової експертизи та 2000 грн. витрат ОСОБА_2 на оплату послуг землевпорядної організації, залученої за клопотанням експерта (а.с.165 т.1), що підтверджено квитанціями про оплату, договором із ПП «Бюро землевпорядного проектування».

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, яка складає 17,25% (з чотирьох позовних вимог задоволено частково, на 69%, тільки одну вимогу, про перенесення паркана на 0,69 м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку по АДРЕСА_1, в той час як у позові позивачі просили перенести на 1 метр).

Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області не є належним відповідачем у справі, тому судові витрати пропорційно до задоволеного позову підлягають стягненню із ОСОБА_3, ОСОБА_4

У справі також заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., які позивачі сплатили фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 за юридичні послуги згідно квитанції №607539 та договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року.

При цьому розрахунок таких витрат, акт наданих послуг - відсутні.

Згідно нотаріально посвідчених довіреностей від 21.10.2015 року та від 16.03.2016 р., ОСОБА_2, ОСОБА_1 уповноважили ОСОБА_6 бути їх представником в судових органах України, тобто останній брав участь у справі в якості представника позивачів, а не в якості особи, яка надавала їй правову допомогу. ЦПК України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді.

Під час розгляду справи позивач клопотання про допуск ОСОБА_6 до участі у справі як особи, що надає правову допомогу, не заявляла, відповідно, суд своєю ухвалою дане питання не вирішував.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п.п.47- 48 постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутні докази того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_6 є фахівцем у галузі права, свідоцтво про державну реєстрацію та про сплату єдиного податку таким документом не є, крім того, відсутній розрахунок витрат на правову допомогу.

В зв'язку з цим суд не вбачає підстав при прийнятті рішення для розподілу витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Сумської області шляхом перенесення паркану відповідно до правовстановлюючих документів, а саме, в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_2 Сумської області на 0,59 м - 0,33 м - 0,10 м - 0,12 м, встановивши паркан відповідно до лінії зеленого кольору у додатку №7 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №558/559/1008/1009 від 31.10.2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 380,32 грн. судового збору та 1139,54 грн. витрат на судову експертизу, усього 1519,86 грн., по 759,93 грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 380,32 грн. судового збору та 345 грн. витрат на судову експертизу, усього 725,32 грн., по 362,66 грн. з кожної.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник