Номер провадження: 22-ц/785/6849/16
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

-- Варикаші О.Д.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2016 року, -

встановила:

30.03.2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2015 року за № 6488, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що ця квартира належить йому, його сину ОСОБА_5 та сину ОСОБА_8 в рівних долях, але відповідач ОСОБА_5 продав свою частину квартири за борги відповідачу ОСОБА_4, при цьому оформивши угоду у формі договору дарування, хоча фактично квартира була подарована в рахунок повернення боргу за розпискою, тобто відбулася угода купівлі-продажу квартири, порушуючи при цьому ст. 362 ЦК України щодо продажу частини сумісного майна не надавши переважне право придбання співвласникам.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення, відповідно до якого з позовом не погодився, оскільки договір дарування був укладений відповідно до вимог діючого законодавства та передбачав саме безоплатну передачу 1/3 частини квартири, і не являвся фактично договором купівлі-продажу. Крім цього, суду пояснив, що договір дарування квартири не був вчинений за рахунок боргу ОСОБА_5, оскільки після дарування квартири та на час розгляду справи борг ОСОБА_5 перед ним залишився не повернутим, і навіть збільшився.

Відповідач ОСОБА_5 до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовом не погодився, просив відмовити в його задоволенні. В судових засіданнях поясняв, що договір дарування належної йому 1/3 частини спірної квартири, було вчинено ним добровільно безоплатно і не за рахунок боргу, який на час розгляду справи ще не повернутий відповідачу ОСОБА_4

Третя особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. до суду не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не пояснила.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. за № 6488, відповідач ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Зі змісту зазначеного договору дарування вбачається, що ОСОБА_5, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передав безоплатно у власність ОСОБА_4 1/3 частини вищезазначеної квартири.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Підстави набуття права власності закріплені в ст. 328 ЦК України, а саме, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно вимогам ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.ст. 718-719 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п. 2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дарування частки квартири, суд виходив з того що, позивачем не доведено відповідними доказами, що відповідачі, які являються сторонами за цим договором мали на меті фактичну угоду купівлі-продажу квартири, а не її дарування, між тим договір дарування спірної частки квартири був укладений з дотриманням вимог, передбаченими цивільним законодавством, а тому підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача відносно копії розписки від 13.07.2015 року про наявність боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 в сумі 8 000,00 доларів США, і зазначення в ній, у разі неповернення боргу, зобов'язання передати у власність ОСОБА_4 1/3 частини спірної квартири, оскільки в договорі дарування від 28.12.2015 року, який був укладений після спливу строку повернення боргу не зазначено жодної особливої умови дарування цієї квартири. Більш того, борг відповідача ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 на час розгляду справи залишився неповерненим, а сума боргу навіть збільшилася, що підтверджується поясненнями відповідачів в судовому засіданні та оновленою розпискою віл 27.03.2016 року.

Що стосується посилань позивача, про те що відповідач ОСОБА_4 якимись шахрайськими діями заволодів 1/3 частиною квартири, та неможливість розуміти ОСОБА_5 значення своїх дій при написанні розписок та укладення договору дарування, не обґрунтовані відповідними доказами та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також зазначені ствердження позивача спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки жодних належних письмових доказів на підтвердження обґрунтувань своїх вимог позивачем суду не надано, то суд першої інстанції правильно вважав, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 серпня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., про визнання договору дарування недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

А.П. Бабій