Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/5981/16 Головуючий у 1 інстанції Смолка І.О.
Провадження № 22-ц/778/750 /17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Запорізького міського голови ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізького міського голови ОСОБА_3, Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент охорони здоровя Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування розпорядження Запорізького міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суд з позовом до Запорізького міського голови ОСОБА_3, КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент охорони здоровя Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування розпорядження Запорізького міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В позові зазначав, що Розпорядженням Запорізького міського голови №2134к/тр від 30.10.2015 р. його було призначено головним лікарем Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» на період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. та укладено відповідний контракт.

23.08.2016 р. Розпорядженням Запорізького міського голови №2268к/тр позивача звільнено з займаної посади головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», згідно п.8 ст.36 КЗпП, достроково розірвавши контракт.

Вказане звільнення вважає незаконним з наступних підстав.

Відповідно до змісту оскаржуваного розпорядження позивача було звільнено за "порушення передбаченого законодавством порядку передачі в оренду майна, закріпленого за установою, частина9 пункту 25 трудового контракту від 30.10.2015, (ухилення від укладення договору оренди нежитлового приміщення № 93 першого поверху/літ. Е-7/, площею 50,5 кв.м., у будинку 80 по вулиці Перемоги у місті Запоріжжі, згідно з переможцем конкурсу ТОВ "Запорізька фармацевтична компанія")".

Порядок передачі в оренду об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя визначений відповідним положенням, затвердженим Рішенням міської ради від 27.04.2012 №42.

Відповідно до пп.5 п.5 Розділу II Контракту керівник установи зобов'язується забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за установою майна з метою належного виконання установою покладених на нього завдань, задоволення соціально - побутових потреб працівників.

Відповідно до Розділу 5 Положення № 42 від 27.04.2012 підставою для відмови в укладанні договору оренди, крім прямо передбачених нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", є наявність інформації, яка надійшла від суб'єктів права комунальної власності щодо необхідності використання об'єктів для власних потреб.

04.11.2015 року ним було направлено лист №01-9/1898 на імя першого заступника міського голови м. Запоріжжя з питань діяльності виконавчих органів влади. Даним листом установа просила скасувати результати конкурсу на право оренди нежитлового приміщення, оскільки, при вирішенні питання про передачу в оренду вказаного майна лікарнею надано дозвіл на передачу приміщення в оренду для розміщення аптечного пункту. Натомість ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія» планує розмістити у приміщенні ще і лабораторію. Окрім цього, у установи виникла необхідність у використанні даного приміщення для власних потреб.

У подальшому Листом від 28.01.2016 №91/01-9 Управлінню з питань охорони здоровя Запорізької міської ради повідомлено про порушення, що мали місце при проведенні конкурсу та про намір КУ «МКЛЕШМД» оспорити рішення комісії у судовому порядку.

З метою реалізації конституційного права на судовий захист своїх прав і законних інтересів 09.02.2016 КУ «МКЛЕШМД» звернулося з адміністративним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про скасування рішення конкурсної комісії.

За результатами розгляду адміністративного позову постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2016 по справі №335/1507/16-а КУ «МКЛЕШМІ відмовлено в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 по справі №2-а/335/78/2016 КУ «МКЛЕШМД» відмовлено в задоволенні апеляційної скарги.

Після отримання повного тексту ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративний суду від 06.07.2016 року КУ «МКЛЕШМД» направлено повідомлення про намір підписання договору оренди, а 16.08.2016 між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КУ «МКЛЕШМД» та ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія» укладено догові оренди нерухомого майна - нежитлового приміщення по вул. Перемоги 80, №29/16 посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6

Тобто, договір оренди був укладений за 7 днів до підписання оскаржуваного розпорядження.

Строк підписання договорів оренди Положенням про порядок передачі в оренду об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя не встановлений.

За відсутності встановленого законом строку не може бути відповідальності за його порушення.

Оскільки позивач діяв в межах наданих йому повноважень він не допускав порушення порядку передачі в оренду майна, закріпленого за установою.

Зазначена в оскаржуваному розпорядженні підстава звільнення не відповідає умовам контракту.

Запорізький міський голова під час звільнення позивача допустив порушення п.8 ст.36, ст..ст. 148, 149 КЗпП України.

Враховуючи незаконність звільнення позивача, він підлягає невідкладному поновленню на посаді головного лікаря Комунальної установи "Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя".

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач був незаконно звільнений 23 серпня 2016 року, а тому станом на день ухвалення рішення судом 20.12.2016 року час вимушеного прогулу становить 83 дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 62 409,36 грн.

Внаслідок незаконного звільнення, затримки з розрахунком заробітної плати позивачу була заподіяна значна моральна шкода.

Звільнення призвело до значної особистої дезорієнтації, порушення і втрати нормальних життєвих зв'язків. Внаслідок безпідставних звинувачень у порушенні трудового законодавства, демонстративно жорстокого звільнення, цькування через підконтрольні міській влади медіа-ресурси, авторитет позивача, ділова репутація і престиж були нанівець втрачені і зганьблені. Незаконне звільнення призвело до порушення нормального існування в суспільстві.

За 32 роки своєї безперервної професійної діяльності позивач жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Замість дисциплінарних стягнень позивача неодноразово нагороджували.

В результаті незаконного звільнення він відчував і продовжує відчувати сильний емоційний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, стан тривожності, підвищена нервозність, слабкість та депресія.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 1 000 000 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати незаконним та скасувати Розпорядження Запорізького міського голови №2268к/тр від 23.08.2016 про звільнення з посади головного лікаря Комунальна установа «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», поновити на зазначеній посаді, стягнути на свою на користь з Комунальної установи "Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя" середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 62 409,36 грн., стягнути на свою користь з Запорізького міського голови моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., стягнути на свою користь з відповідачів солідарно усі судові витрати по справі, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, індексації заробітної плати, моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано Розпорядження Запорізького міського голови № 2268к/тр від 23.08.2016 р. про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя».

Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.08.2016 р. по 20.12.2016 р. у сумі 62 409,36 грн.

Стягнуто з Запорізького міського голови ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір у сумі 551,20 грн.

Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» на користь держави судовий збір у сумі 72,89 грн.

Стягнуто з Запорізького міського голови ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 551,75 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Запорізький міський голова ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити та стягнути з Запорізького міського голови ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

В судове засідання апеляційного суду з»явився представник Запорізького міського голови, сторони та третя особа, їх представники не з»явилися, про день і час розгляду справи сповіщені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення повісток.

ОСОБА_5 звернувся з заявою про повторне відкладення слухання справи, його представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10 також звернулися з заявами про повторне відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі та відрядженнях. Однак їх заяви не можуть бути задоволені з тих підстав, що розгляд справи за заявами представників позивача уже відкладався, повторне відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування та порушення строків розгляду справи, а також порушення прав сторін.

За вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, та своєчасний розгляд цивільних справ. Згідно з Конституцією ця мета реалізується через розгляд і вирішення цивільних справ, відповідно до вимог законодавства як щодо норм матеріального, так і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Запорізького міського голови ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що хоча з боку позивача і був порушений порядок укладення договору оренди, що є підставою для дострокового розірвання контракту, однак на час звільнення, зазначена підстава відпала у зв»язку з підписанням позивачем договору оренди, а тому прийшов до висновків про незаконність звільнення позивача, його поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацією моральної шкоди.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов помилково з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Судом встановлено, що з 12.01.2012р. ОСОБА_5 займав посаду головного лікаря Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої допомоги міста Запоріжжя». У відповідності до діючого законодавства при призначенні на посаду з ним було укладено контракт, який в подальшому продовжувався.

Розпорядженням Запорізького міського голови №2134к/тр від 30.10.2015р. позивача вдруге було призначено на посаду головного лікаря КУ «МКЛЕШМД» та укладено відповідний контракт строком дії 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

23.08.2016 року розпорядженням Запорізького міського голови №2268к/тр позивача було звільнено з займаної посади головного лікаря КУ «МКЛЕШМД» згідно п.8 ст. 36 КЗпП за порушення передбаченого законодавством порядку передачі в оренду майна закріпленого за установою п.п.9 п.25 розділу V Контракту.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22.06.1982 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04.02.1994р.) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Пленум Верховного Суду України в п. 18постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії права, обов»язки і відповідальність сторін ( у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов»язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

В Розпорядженні від 23.08.2016 року про дострокове розірвання Контракту зазначена підстава звільнення: за порушення передбаченого законодавством порядку передачі в оренду майна, закріпленого за установою ч.9 п.25 трудового контракту від 30.10.2015р.

Припинення Контракту до закінчення терміну його дії передбачено п.25. Відповідно до п.25 Керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну його дії, зокрема ч.9 - у разі порушення передбаченого законодавством порядку передачі в оренду майна, закріпленого за установою.

Таким чином, до закінчення терміну дії контракту ОСОБА_5 міг бути звільнений з підстав, зазначених в п. 25 вказаного Контракту.

Звільненню позивача з посади передували дії останнього щодо відмови виконати свої обов»язки як представника балансоутримувача комунального майна, що перебуває на балансі КУ «МКЛЕШМД», в укладенні договору оренди нежитлового приміщення №93 з переможцем конкурсу на право оренди ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія».

Згідно пп. 5, 20 п. 6 контракту ОСОБА_5 зобов'язується забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за установою майна з метою належного виконання установою покладених на нього завдань; укладати договори оренди відповідно до законодавства.

Організаційні відносини, пов»язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить АРК або перебуває у комунальній власності закріплені в законі України «Про оренду державного та комунального майна» та здійснюють: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва щодо державного майна; органи місцевого самоврядування щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Порядок передачі в оренду майна закріпленого за КУ «МКЛЕШМД» також врегульовано Положеннями «Про порядок передачі в оренду об»єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», затвердженого рішенням міської ради №42 від 27.04.2012р. та «Про порядок конкурсів на право оренди об»єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», затвердженого рішенням міської ради №81 від 05.10.2011р.

Органом, який уповноважений управляти комунальним майном та здійснює повноваження орендодавця об»єктів, що перебувають у комунальній власності відповідно до чинного законодавства України та актів органів місцевого самоврядування м. Запоріжжя з питань орендних відносин, а також організовує проведення конкурсів на право оренди комунального майна, в порядку, встановленому міською радою, є Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Так, 23.09.2015р. рішенням постійно діючої конкурсної комісії на право оренди об»єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, переможцем конкурсу на право оренди нежитлового приміщення №93 першого поверху (літ.Е-7) площею 50,5 кв.м. по вул. Перемоги, 80, що перебуває на балансі КУ «МКЛЕШМД», визначено ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія».

Зазначене рішення прийнято з дотриманням ЗУ «Про органи місцевого самоврядування в Україні», ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», а також Положення про порядок передачі в оренду об»єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Вирішення питання передачі спірного приміщення як об»єкта комунальної власності не залежить від волевиявлення КУ «МКЛЕШМД» та не порушує його права.

Зазначене підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2016р. у справі за позовом КУ «МКЛЕШМД» до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, третя особа: ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія» про скасування рішення від 23.09.2016р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р., відповідно до яких було КУ «МКЛЕШМД» було відмовлено у задоволенні позову. З зазначених підстав, посилання позивача на його законне право звернення до суду для захисту майна КУ «МКЛЕШМД», як на підставу тривалого не підписання договору оренди, безпідставні.

Позивач відповідно до умов контракту зобов»язаний підписати договір оренди, а звертатися до суду для захисту прав КУ «МКЛЕШМД» міг з причин порушення ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія» умов договору оренди, у разі його укладення.

ОСОБА_5 як головним лікарем КУ «МКЛЕШМД» було допущено порушення порядку передачі спірного нежитлового приміщення, що виразилося в незаконному ухиленні щодо підписання договору оренди протягом 11 місяців з часу визначення переможця конкурсу на право оренди.

Зазначене виразилося в наступному. Після визначення переможця конкурсу на право оренди, переможцем ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія» та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради були виконані приписи положення щодо передачі в оренду об»єктів права комунальної власності, як то проведення оцінки нежитлового приміщення, а також дії щодо підписання договору оренди.

Однак, позивач проігнорував зазначені приписи, та не з»явився до нотаріуса для підписання договору оренди.

Наведене свідчить та підтверджено належними й допустимими доказами, що надані суду та знаходяться в матеріалах справи.

Позивач також неодноразово повідомлявся про необхідність узгодження питань оренди спірного приміщення.

Суд першої інстанції також дійшов висновку щодо допущення порушення позивачем порядку передачі в оренду спірного майна, що є підставою для дострокового розірвання контакту.

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на час звільнення позивача відпала підстава звільнення, оскільки позивач все ж таки 16.08.2016р. підписав договір оренди. Сам факт підписання позивачем договору оренди не може слугувати підставою для неправомірності звільнення, оскільки позивача було звільнено за допущене тривале неправомірне порушення порядку передачі в оренду майна, яке передувало підписанню договору оренди.

Встановивши такі фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що звільнення позивача з роботи проведено з порушенням вимог закону.

Оскільки зазначені у контракті підстави дострокового припинення трудового договору є водночас додатковою та самостійною підставою, встановленою за домовленістю сторін контракту, які не передбачені нормами трудового законодавства (ст.40, 41 КЗпП України), то на правовідносини сторін не поширюються норми ст.ст. 40,41,148-149 КЗпП України, в тому числі щодо відібрання пояснень від порушника трудової дисципліни (ст. 149 КЗпП України) та застосування дисциплінарного стягнення до такого порушника у межах строку, встановленого ст. 148 КЗпП України, а також недопущення звільнення в період перебування на лікарняному. Тому, висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 грудня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи законність звільнення позивача, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга Запорізького міського голови ОСОБА_3 підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 7 559 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Запорізького міського голови ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Запорізького міського голови ОСОБА_3, Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент охорони здоров»я Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування розпорядження Запорізького міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 7 559,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: