Справа № 308/8404/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельні інспекції у Закарпатської області, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради, про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельні інспекції у Закарпатської області, третя особа Центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позовну заяву мотивує тим, що ним було збудовано житловий будинок в 2003 році за адресою - Ужгородський район, село Минай, вулиця Ізумрудня, 10. Під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми.

Технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (далі по тексту - технічний паспорт) виготовлений 15.10.2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, експертна оцінка вартості житлового будинку склала 734 900,00 гривень.

Виходячи з даних, відображених в технічному паспорті, будівельному паспорті, дозволі на право виконання будівельних робіт, державному акті про право приватної власності на землю, відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачем 22.06.2015 року, була подана для реєстрації до Центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради (далі по тексту - ЦНАП) декларація про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (далі по тексту - декларація).

У відповідь на його звернення до ЦНАП, ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області надало відмову в реєстрації декларації, посилаючись на неповноту та розбіжності в заявлених мною в декларації відомостей. А саме: в п.1 - не вказано код об'єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000; в п.З - відсутня інформація щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт; в п.5 - інформація про земельну діялнку зазначена не в повному обсязі, а точніше - не вказана назва правовстановлюючого документа на земельну ділянку; в п.7 - згідно наказу №103 від 05.07.2011 року «Про затвердження порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки» пунктом 1.2. передбачено, що Будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Позивач зазначає, що ним можуть бути усунені неповнота та розбіжності в Декларації відомостей за винятком п.3 декларації, оскільки будівництво індивідуального житлового будинку було розпочато в 1992 році на підставі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника №102/92, дозволу № 102 на право виконання будівельних робіт.

Враховуючи те, що це унеможливлює подальшу реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, подав позов про визнання права власності безпосередньо до суду в порядку цивільного судочинства.

Вказує, що відповідно до п.п. 2, 3 ч. 12 Постанови Пленуму ВСУ №6 власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК)), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ст. 9, ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 190, ч. 1 ст. 376, ст. 392 Цивільного кодексу України, Постанови №5, Постанови №6, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» просив визнати за ним право приватної власності на збудований індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Ізумрудна, 10, с. Минай, Ужгородський р-н.

13 вересня 2016 року позивачем подано уточнення щодо предмета спору, вказуючи, на те що будівництво носило законний, а не самочинний характер. Вважає що посилання в предметі позову в частині самочинного будівництва та правову підставі позову на Постанову Пленуму ВСУ №6 від 30.03.2013 року є недоречним. На підставі наведеного просив визнати право власності на індивідуальний житловий будинок.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні замінено з неналежного відповідача ОСОБА_3 державної архітектурно-будівельні інспекції у Закарпатської області на належного відповідача юридичну особу Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі відповідно до викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, 07.11.2016 року від заступника начальника управління ОСОБА_6 надійшла заява про відкладення розгляду справи призначеної на 07.11.2016 року о 13.30 год. у звязку з участю представника у судовому засіданні в Закарпатському окружному адміністративному суді, на обґрунтування якої надана копія повістки про виклик до Закарпатського окружного адміністративного суду на 07.11.2016 року на 12.00 год., в попередньому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечив, разом з тим, клопотав про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю обґрунтувати свої заперечення. Враховуючи те, що жодного підтвердження про неможливість направлення до суду представника відповідача юридичної особи на призначений час розгляду справи в суді, а саме на 13.30 год. 07.11.2016 року або наявності виключно одного представника у відповідача і неможливості у звязку з цим представлення своїх інтересів відповідачем, суду надано не було, тому суд розцінює дане клопотання, як дії спрямовані на затягування розгляду справи, та визнав причину неявки представника відповідача в судове засідання неповажною, та вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача.

Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_7 України №461 від 13 квітня 2011 року Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

У разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 р., особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Мінрегіоном.

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката.

Житлові будинки, побудовані за кошти юридичних і фізичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях, які не впливають на експлуатацію будинків, якщо це обумовлено договором про будівництво, за умови відповідності їх санітарним, протипожежним і технічним вимогам. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінрегіоном.

Згідно Закону України «Про архітектурну діяльність» державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (ст. 376 ЦК України).

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону Укрїни «Про архітектурну діяльність»).

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №012-09558,виданий 30 березня 1995 року, позивач ОСОБА_2, є власником земельної ділянки площею 0,09 га за адресою с.Минай.

Згідно з дозволом на право виконання будівельних робіт №102, виданим виконкомом Ужгородської районної ради народних депутатів, ОСОБА_2 мав право приступити до будівництва дво поверхового індивідуального жилого будинку за індивідуальним проектом на земельній ділянці в с.Минай.

Технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна виготовлений 15.10.2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, експертна оцінка вартості житлового будинку склала 734 900,00 гривень.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області із заявою про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об'єкта «Індивідуальний житловий будинок за адресою на вул. Ізумрудна, 10 у с.Минай». Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатської області 06.07.2016 року своїм листом № 1007-3.5/1382 повернула на доопрацювання декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, покликаючись на невідповідність та неповнотою даних, зазначених у декларації. А саме: в п.1 - не вказано код об'єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000; в п.З - відсутня інформація щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт; в п.5 - інформація про земельну ділянку зазначена не в повному обсязі, а точніше - не вказана назва гіравовстановлюючого документа на земельну ділянку; в п.7 - згідно наказу №103 від 05.07.2011 року «Про затвердження порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки» пунктом 1.2. передбачено, що Будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці. Вказано, що після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, позивачу слід надіслати декларацію про готовність обєкта до експлуатації у центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради.

Однак, у подальшому позивач з приводу вводу в експлуатацію обєкту до Інспекції не звертався та доопрацьованої декларації щодо готовності обєкта не подавав, що підтвердив особисто у судовому засіданні представник позивача.

Таким чином зазначений будинок, до теперішнього часу є не введеним в експлуатацію, однак така можливість не втрачена.

Частиною 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ) передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом ОСОБА_7 України.

Згідно з частиною 6 статті 39 Закону № 3038-VI інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.

Частиною 7 статті 39 Закону № 3038-VI встановлено, що інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у видачі сертифіката з таких підстав: неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; невідповідність об'єкта проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил.

Процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_7 України № 461 від 13 квітня 2011 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта. Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.

Відповідно пункту 18 Порядку № 461 замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1.

Згідно п. 21 постанови Кабінету ОСОБА_7 України від 13 квітня 2011 року № 461 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», у разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що стали підставою для повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації.

Також, у відповідності до пп. 3 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_7 України від 09.07.2014 року № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Інспекція не відмовила позивачу у реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Також позивач не використав своє право повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_7 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення ст. 16 ЦК України щодо компетенції суду загальної (цивільної) юрисдикції, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі будівництво). Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону України «Про архітектурну діяльність» № 687-ХІV, стаття 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ)).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року № 1699-ІІІ будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_7 України.

Відповідно до ст. 29 цього Закону дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі проектної документації, документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою, угоди про право забудови земельної ділянки, рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, комплексного висновку державної інвестиційної експертизи, документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті З ЦПК України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Суд вважає, що без звернення у встановленому порядку до відповідних компетентних органів звернення позивача з даним позовом до суду не є належним здійсненням його прав, оскільки суд не є уповноваженим органом у сфері містобудування.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, тому в позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа Центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8