Справа № 201/8604/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу № 15 «Наука» до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОЖБК № 15 «Наука» звернулися до суду з позовними вимоги до ОСОБА_1 про зобовязання останнього звільнити приміщення квартири № 101 в житловому будинку по пр. Гагаріна 99 в м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх вимог послалися на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 р. було частково задоволено позовну заяву ОЖБК № 15 "Наука" та скасовано реєстрацію права власності відповідача на спірну квартиру. В задоволенні іншої вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити приміщення спірної квартири та передати її разом з ключами правлінню кооперативу було відмовлено в зв*язку з їх передчасністю. Так, в лютому 2014 р. правлінням ОЖБК № 15 "Наука" відповідачу було передано ключі від спірної квартири які на даний час знаходяться у відповідача. Саме з цього часу спірна квартира знаходиться в управлінні відповідача. Неодноразові звернення позивачів стосовно звільнення відповідачем спірної квартири, останнім були проігноровані. Тому позивачі просять суд зобовязати ОСОБА_1 звільнити спірну квартиру та передати їм ключі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач не є власником спірної квартири та не має ніяких правових підстав на звернення з даними позовними вимогами.

Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши надані та добуті матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу № 15 «Наука» до ОСОБА_1, Дніпропетровської міської ради, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про скасування реєстрації права власності та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру № 101, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 99. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивачі пославшись на вимоги ст.ст. 386, 387, 400 ЦК України просили суд зобовязати відповідача звільнити приміщення спірної квартири та передати їм ключі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання….

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вимогами ст. 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

Всупереч зазначеним нормам, позивачем ні при зверненні до суду, ні в судовому засіданні не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач є власником спірного майна, та має право на звернення до суду з позовними вимогами про зобовязання відповідача звільнити спірну квартиру. Окрім того представником позивача в судовому засіданні було зазначено, що позивач не є власником спірної квартири, а є лише його балансоутримувачем, однак на підтвердження даних обставин ніяких доказів не надав.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

З приводу цього Пленум Верховного суду України в п. 28 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 роз'яснив, що "…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК ) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертоїстатті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…".

Крім того, в п. п. 23, 27 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:"…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187.»

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на те, що представником позивача в судовому засіданні не доведено належними доказами його право на звернення до суду з позовними вимогами про зобовязання відповідача звільнити приміщення, а також факт зайняття спірної квартири саме відповідачем, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу № 15 «Наука» до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова