Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гвоздика П.О., Висоцької В.С.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який згодом уточнив, зменшивши позовні вимоги, та просив визначити порядок користування квартирою обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони у справі успадкували дві квартири. Спір щодо користування квартирою АДРЕСА_2 вирішено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2011 року. На даний час існує спір щодо користування квартирою АДРЕСА_1, яка у рівних частках належить сторонам. Спірною квартирою в цілому одразу після смерті попереднього власника (діда сторін) заволодів відповідач за первісним позовом та перешкоджає позивачу за первісним позовом користуватися нею, змінив замки від вхідних дверей, а ключів не дає, у сторін відсутня згода з приводу порядку спільного володіння та користування спірним майном. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

У січні 2015 року до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який заповів двом своїм внукам: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у рівних частках квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2014 року визнано у порядку спадкування за кожним із співвласників право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Спори на право користування тією чи іншою кімнатою у спірній квартирі та взагалі квартирою сторонами у добровільному порядку не вирішено. Відповідачем за зустрічним позовом змінено замки на вхідних дверях, чим спричинено позивачу за зустрічним позовом перешкоди у вільному доступу до користування своїм майном.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив вселити його до квартири АДРЕСА_1 та визначити порядок володіння і користування цим майном наступним чином: ОСОБА_4 виділити у користування кімнату «2» площею 14,4 кв. м та балкон площею 1,6 кв. м, а ОСОБА_3 виділити у користування кімнату «6» площею 9,6 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено ОСОБА_3 у володіння та користування кімнату «2» площею 14,4 кв. м та балкон площею 1,6 кв. м. Виділено ОСОБА_4 у володіння та користування кімнату «6» площею 9,6 кв. м. У спільному володінні та користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено кухню «5» площею 5,6 кв. м, ванну кімнату «3» площею 2,5 кв. м, вбиральню «4» площею 1,7 кв. м, коридор «1» площею 6,9 кв. м. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що сторонам належить по Ѕ частині спірної квартири, розподіл якої неможливо провести шляхом утворення окремих квартир. Сторони не дійшли згоди щодо користування належною їм квартирою, а тому можливо встановити вказаний вище порядок користування даною квартирою.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2014 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х кімнат житловою площею 24 кв. м, у тому числі: 1-а кімната «6» площею 9,6 кв. м, 2-а кімната «2» площею 14,4 кв. м, кухні «5» площею 5,6 кв. м, ванної кімнати «3» площею 2,5 кв. м, вбиральні «4» площею 1,7 кв. м, коридору «1» площею 6,9 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 1,6 кв. м. Загальна площа квартири - 42,3 кв. м. Житлові кімнати у квартирі роздільні.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2015 року № 286-15 розподіл спірної квартири з метою утворення двох квартир (по Ѕ частині кожному співвласнику) відповідно до вимог чинних державних будівельних норм та правил, виконати неможливо. Запропоновано один варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1: першому співвласнику в користування виділяється кімната «2» площею 14,4 кв. м та балкон площею 0,8 кв. м. Загальна площа 15,2 кв. м. На плані порядку користування квартирою АДРЕСА_1 позначено зеленим кольором, додаток № 2 висновку; другому співвласнику в користування виділяється кімната «6» площею 9,6 кв. м та балкон площею 0,8 кв. м. Загальна площа 10,4 кв. м. На плані порядку користування квартирою АДРЕСА_1 позначено синім кольором, додаток № 2 висновку. У спільному користуванні залишаються: кухня «5» площею 5,6 кв. м, ванна кімната «3» площею 2,5 кв. м, вбиральня «4» площею 1,7 кв. м, коридор «1» площею 6,9 кв. м, загальною площею 16,7 кв. м, додаток № 2 висновку.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Заявляючи зустрічні позовні вимоги про вселення у спірну квартиру, співвласником якої є і позивач за зустрічним позовом, останній керувався саме вищевказаними нормами права, які судами не враховані.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У мотивувальній частині рішення необхідно зазначати мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким (п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

Разом з тим, судами безпідставно відмовлено в задоволені зустрічних позовних вимог про вселення без встановлення всіх обставин справи. Не взято до уваги посилання ОСОБА_4 на заяву до органів міліції та прокуратури м. Полтави з приводу правопорушень, вчинених ОСОБА_3 під час користування сторонами спірною квартирою (а.с 41 - 45).

Отже, висновки судів про те, що позивачу за зустрічним позовом не чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою та він має можливість вільного користування нею є передчасними.

Таким чином, суди не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, доводи та заперечення сторін не перевірили та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вселення ОСОБА_4

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги позивача за первісним позовом та надаючи у користування ОСОБА_3 більшу кімнату з балконом, суди вірно вирішили спір в цій частині позовних вимог, врахувавши висновок судової будівельно-технічної експертизи № 286-15 та те, що ОСОБА_4 разом зі своєю родиною проживає в квартирі АДРЕСА_3, а також те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2011 року визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та надано у користування ОСОБА_4 дві кімнати площею 12,7 кв. м та 7,6 кв. м, в той час як ОСОБА_3 - одну кімнату площею 17,1 кв. м. Враховуючи зазначене, судові рішення в цій частині позовних вимог відповідають вимогам закону, тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід скасувати в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про вселення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті позовних вимог судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: П.О. Гвоздик

В.С.Висоцька

О.В.Умнова

І.М. Фаловська