РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», третя особа: Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом, яким просить визнати бездіяльність відповідача противоправною та зобов'язати відповідача надати інформацію. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.02.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 22-19ПВ/2008, за яким ОСОБА_1 надано кошти в іноземній валюті у сумі 27 000,00 дол. США. У зв'язку з не отриманням зазначених коштів позивачем, представник останнього ОСОБА_3 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації стосовно кредиту, отриманого позивачем. Однак, позивач, як сторона договірних відносин, не співпрацює з позивачем та ігнорує його звернення не бажаючи надавати інформацію стосовно їх же правовідносин, що виявилось у неправомірній відмові Позивачу у надані інформації по кредитному договору.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились, подали до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просили проводити у їх відсутність за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про слухання справи за його відсутністю, проти позову заперечує та просить суд винести рішення про відмову у задоволені позову з урахуванням наданих 11.10.2016 р. заперечень.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази в обґрунтування вимог, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з копії кредитного договору №22-19ПВ/2008 від 26.02.2008 року, відповідачем позивачу було надано кредит в сумі 27 тис. дол. США, із строком повернення до 25.02.2028 р., зі сплатою 14,5 % річних.

Відповідно доданої до позовної заяви копії запиту на інформацію, представник позивача ОСОБА_3 03.08.2016 р. звернувся до відповідача з проханням надати інформацію відносно кредитного договору № 22-19ПВ/2008 від 26.02.2008 р., укладеного між Відповідачем та Позивачем, а саме повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам та надати інформацію щодо суми погашеного кредиту, суми нарахованих відсотків (комісії), суми сплачених відсотків (комісії), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації, а також надати положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на день підписання спірного правочину, підтвердження повноважень підписанта, повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США у сумі 27 000,00 дол. США від позичальника через ПАТ «МЕГАБАНК», повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 27 000,00 дол. США кредитних коштів, та надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 27 000,00 дол. США від 26.02.2008 року - на споживчі цілі.

Представник позивача у своїй позовній заяві стверджує, що відповідачем не надавалась відповідь на вищезазначений запит на інформацію, що призвело до порушення останнім ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», у зв'язку з чим просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати йог надати запитувану позивачем інформацію.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене твердження представника позивача не знайшло свого підтвердження та спростовується доданою відповідачем до заперечення відповіддю від 23.08.2016 р. за № 13-6869, згідно якою запит на інформацію від 03.08.2016 року, підписаний представником позивача ОСОБА_3, розглянуто та на підставі ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідачем надано роз'яснення щодо відсутності правових підстав для надання йому інформації та документів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутній предмет спору, оскільки посилання представника Позивача на не надання Відповідачем відповіді на його запит є таким, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Згідно з п. 1.2. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою Національного банку України № 267 від 14.07.2006 р. (надалі - Правила) банки зобов'язані забезпечувати зберігання та захист інформації, яка містить банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду.

Судом встановлено, що запит на інформацію від 03.08.2016 р. підписаний ОСОБА_3, тобто представником позивача, а не самим клієнтом, а також те, що в довіреності на представництво інтересів, яка була долучена до вказаного запиту та позовної заяви, відсутнє будь-яке посилання щодо надання згоди позивачем на отримання його представником ОСОБА_3 від його імені будь-якої інформації, що становить банківську таємницю.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено представнику позивача ОСОБА_3 у наданні запитуваної останнім інформації та документів.

Главою 12 Цивільного процесуального кодексу України визначений порядок розгляду судом справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім'я представника заявника, коли заява подається представником; найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Відповідно до ст. 290 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи зазначаються: ім'я (найменування) одержувача інформації, його місце проживання або місцезнаходження, а також ім'я представника одержувача, коли інформація надається представникові; ім'я (найменування) особи, щодо якої банк має розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, місце проживання або місцезнаходження цієї особи; найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, що має бути надана банком одержувачу, та мету її використання.

Згідно з п. 3.2. Правил за рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду.

З урахуванням зазначених положень суд дійшов висновку, що при відсутності рішення суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю та у зв'язку з відсутністю у довіреності представника позивача права на отримання такої інформації, у відповідача були відсутні законні підстави для її розкриття, а отже надана представнику позивача відповідь відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує його прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Мегабанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 12, 16, 244, 245, 246 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ПАТ «Мегабанк», третя особа: Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко