Справа № 463/544/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/6226/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.,

судді: Цяцяк Р.П., Шеремета Н.О.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано договір №230475 від 12.09.2013 року на вклад "Депозитний" на ім"я фізичної особи, укладений між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 - нікчемним. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду в загальному порядку оскаржила позивач. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що як вкладник банку не порушила жодної норми ЗУ «Про банки та банківську діяльність», «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами». Ні договором, ні законом не передбачено обов»язок вкладника перевіряти дотримання положень закону представником банку, який діє від імені такого при укладенні договорів. Не будучи обізнаним з вимогами щодо обовязкових реквізитів на заяві про прихід готівки, вважала, що оскільки така видана працівником банку, то відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України. Зазначає, що договір укладено з дотриманням вимог закону і підлягає виконанню. Договір складено та підписано у приміщенні банку у письмовій формі, скріплений печатками банку. Договір містить усі необхідні реквізити. Вказані обставини не враховано судом першої інстанції. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотриманою не була, а відтак (у відповідності до ч.2 ст. 1059 ЦК України) цей договір є нікчемним, а позов підставним.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд встановив, що 12.09.2013р. між ОСОБА_2 та AT «Ощадбанк» в особі завідуючого відділенням ОСОБА_3 підписано договір №230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи, за умовами якого ОСОБА_2 внесла, а банк прийняв на депозитний рахунок №230475 кошти в сумі 750 доларів США строком на 13 місяців із виплатою процентної ставки в розмірі 6,5 % річних.

На підставі вказаного договору відповідачу ОСОБА_2 було видано заяву на прихід готівки від 12.09.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п.1.4 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затв. постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. №516, зареєстр. в МЮУ 29.12.2003р. за №1256/8577, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується:

- договором банківського рахунку;

- договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки;

-договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката;

- договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затв. постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492 та зареєстр. в МЮУ 17.12.2003р. за №1172/8493 (Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки; договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції №492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції №492).

П.10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам.

Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затв. постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. №174 та зареєстр. в МУЮ 25.06.2011р. за №790/19528, встановлено, що клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України (ВСУ) від 29.10.2014р. у справі № 6-118цс14, висновки якого (у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України) є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин суд першої інстанції не знайшов підстав для відступу від вищезгаданої правової позиції ВСУ.

Крім того встановлено, що заява на прихід готівки від 12.09.2013р., видана відповідачу ОСОБА_2 в якості документу, що підтверджує внесення нею (як вкладником) грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок, не відповідає вищезгаданим вимогам, які містяться у п.1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а саме: в такій заяві неправильно зазначена назва банку; при цьому вона відрізняється від назви, зазначеної в договорі №230475 від 12.09.2013р., вказано неіснуючий дебетний рахунок відділення банку; сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредет»; не вказано код платника; а також на цій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Крім того, договір банківського вкладу №230475 від 12.09.2013р. за своєю формою не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена Постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 15.04.2008р. №131.

Зважаючи усі встановлені обставини, Личаківський районний суд м. Львова прийшов до обґрунтованого висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотриманою не була, а відтак (у відповідності до ч.2 ст.1059 ЦК України) цей договір є нікчемним, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім цього, ч.1 ст.360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як бачимо, у ч.1 ст.360-7 ЦПК України мова йде про висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права виходячи з її змісту, а не щодо застосування пункту чи статті того чи іншого нормативно правового акту.

Отже, підстави відступити від правової позиції, що викладена у висновку Верховного Суду України від 29.10.2014р. №6-118цс14 відсутні.

Інших підстав апеляційного оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.04.2016р. у скарзі ОСОБА_2 не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1.ч1 ст. 307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: