Справа № 362/2166/16-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/5562/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 31.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати , -

встановила:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на таке.

З 01 вересня 2014 року він працював сторожем велостоянки у ГО СМ «Глеваха-3».

Наказом від 23 березня 2016 року № 17 його звільнено з посади охоронця велостоянки в звязку з неможливістю виконання ним службових обовязків за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки у нього відсутнє захворювання, яке б перешкоджало йому виконувати роботу охоронця велостоянки, що підтверджується висновком ЛКК Васильківської ЦРЛ від 12 січня 2016 року, тому позивач просив визнати незаконним наказ про його звільнення та поновити на роботі.

Крім того відповідно до наказу ГО СМ «Глеваха-3» №16 від 23 березня 2016 року позивачеві оголошено догану за наслідками службового розслідування, відображені в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року.

Позивач просив визнати незаконними та скасувати вказані акт та наказ про оголошення догани, оскільки вважає, що трудової дисципліни він не порушував, крім того, відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень, не відібрано у нього пояснень.

Також позивач зазначив, що в період з 13 січня 2016 року по 2 березня 2016 року відповідач не допустив позивача до роботи, він зміг приступити лише 03 березня 2016 року після втручання Державної інспекції України з питань праці. У вказаний період позивач перебував у вимушеному прогулі, однак середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідач йому виплатив йому лише 2100 грн., тоді як повинен був виплатити 2843 грн. 75 коп. ( виходячи з оттого, що за цей час позивач мав би відпрацювати 13 змін (1750/8х13), обсязі, залишок коштів складає 743 грн. 75 коп., які позивач просив стягнути з відповідача. Також позивач просив стягнути заробітну плату за відпрацьовані 4 зміни з 3 по 14 березня 2016 року в сумі 875 грн.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Наказ Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» №17 від 23.06.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади охоронника велостоянки на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді охоронника велостоянки Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3».

Стягнуто з Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» на користь ОСОБА_2 8 312 грн. 50 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішення суду, позивач ОСОБА_2 та ГО СМ «Глеваха-3» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим в частині визначення розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування наказу ГО СМ «Глеваха-3» №16 від 23.03.2016 року з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить в цій частині змінити рішення суду.

ГО СМ «Глеваха-3» вважає судове рішення в частині поновлення ОСОБА_2 незаконним, необґрунтованим та таким, що виходить за межі повноважень суду, тому просили скасувати судове рішення та відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказав, що за висновком ЛКК позивачу протипоказано працювати у цілодобовому режимі, отже, позивача було звільнено законно саме на підставі висновку ЛКК. У звязку з викладеним, відповідач просить скасувати судове рішення та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Встановлено, що наказом в.о. голови правління ГО СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 17 ОСОБА_2 звільнено з посади охоронця велостоянки в звязку з неможливістю виконання ним службових обовязків за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до висновку ЛКК Васильківської центральної районної лікарні від 4 березня 2016 року, за станом здоров»я ОСОБА_2 Ю,м. протипоказана робота, пов»язана з виконанням функцій охоронника з цілодобовим чергуванням, носінням зброї та виконанням фізичних навантажень ( а.с.156).

Відповідно до положень п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Як розяснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП Ураїни суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Визнаючи незаконним наказ про звільнення позивача за п.2 ч.1 ст. 40 КзПП України та поновлюючи його на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 неналежно виконував свої трудові обов»язки саме внаслідок стану здоровя, тому в цій частині судове рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ГО СМ «Глеваха-3» про законність звільнення позивача у зв»язку з доведенням факту, що робота охоронцем протипоказана ОСОБА_2 за станом здоров'я колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини не є безумовною підставою для звільнення працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП. Оскільки відповідач як роботодавець не довів, що ОСОБА_2 допускав недоліки та помилки в роботі внаслідок стану здоров»я, не доведено невідповідність ОСОБА_2 посаді охоронця внаслідок його стану здоров»я, законні підстави для звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП відсутні.

Колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги ГО СМ «Глеваха-3» про безпідставність посилання суду першої інстанції у мотивувальній частини рішення суду на ч.1 ст.49-2 КзпПУ як на підставу для поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки вказана норма права передбачає необхідність попередження працівників про наступне вивільнення, разом з тим звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КзПП України таким вивільненням не є. Отже, в цій частині вказана апеляційна скарга ГО СМ «Глеваха-3» підлягає до часткового задоволення, а рішення суду зміні.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішенні про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який рахується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати» ( далі Порядок).

Відповідно до положень абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітної плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

Оскільки позивача звільнено з роботи 23 березня 2015 року, середньомісячна заробітної плата обчислюється виходячи з виплат, починаючи за

Колегія суддів погоджується з розміром суми середнього заробітку за вимушений прогул яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом у рішенні наведено розрахунок 8132 грн. 50 коп. як суми середнього заробітку за вимушений прогул: з березня 2016 року по день постановлення судового рішення, із вирахуванням середньоденного заробітку позивача згідно довідки відповідача (а.с.159).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про невірно обрахований розмір середнього заробітку позивача через не застосуванням в основі такого розрахунку заробітної плати позивача за липень-серпень 2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до абз.6 п.2 Порядку час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається із розрахункового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23 січня 2016 року та лютий 2016 року позивач не працював з поважних причин, разом з тим за ним зберігався заробіток, про що свідчить добровільна виплата позивачеві частина зарплати у вигляді 2100 грн., отже, вказаний період часу не можна виключати із розрахункового періоду, як помилково вважає позивач.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2016 року по 2 березня 2016 року, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.212-214 ЦПК України, не навів мотиви свого рішення.

Як видно із матеріалів справи, з 23 січня 2016 року та лютий 2016 року позивач не працював з поважних причин через недопуск його відповідачем до роботи. За вказаний час відповідач добровільно виплатив позивачеві , однак позовні вимоги про стягнення 743, 75 підлягають до задоволення.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про те, що в період з 3 по 14 березня 2016 року відповідач недоплатив позивачеві заробітну плату у сумі 875 грн.

Відповідно до наказу ГО СМ «Глеваха-3» №16 від 23 березня 2016 року ОСОБА_2 оголошено догану за наслідками службового розслідування, відображені в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року.

Відхиляючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування вказаного наказу та акту службового розслідування, суд першої інстанції виходив з того, ще ОСОБА_2 15 та 19 березня 2016 року порушив трудову дисципліну, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинами справи.

У разі порушення працівником трудової дисципліни до нього застосовуються стягнення, передбачені ст. 147 КЗпП України (догана, звільнення). Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. п.5, 12посадової інструкції охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3» , з якою ОСОБА_2ознайомлений під підпис 26 лютого 2016 року, охоронник зобов»язаний вести облік прийнятих на зберігання засобів пересування ( велосипедів та мопедів), дотримуватись встановленого порядку прийому та видачі засобів пересування ; прийняти від змінюваного охоронника спецзасоби та пост піт під охорону, про що зробити відповідні записи робочому журналі і доповісти начальнику служби охорони ( а.с.25-27).

15 березня 2016 року ОСОБА_2 самовільно покинув робоче місце без передачі зміни чергування та усунення недостач і розбіжностей, які були виявлені при передачі прийому зміни чергування.

Відповідно до акту від 16 березня 2016 року ОСОБА_2 відмовився надати пояснення по суті цього вчинку ( а.с.56) .

19 березня 2016 року ОСОБА_2 не вийшов на роботу відповідно до встановленого графіку чергувань

Зазначені обставини вчинення позивачем дисциплінарних проступків викладені в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року ( а.с.57-59).

Таким чином, вказані матеріали справи вказують, що ОСОБА_2 15 та 19 березня 2016 року протиправно не виконував належним чином свої посадові обов»язки, що стало безпосередньо підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, при цьому при цьому дотримані вимоги ст. ст. 147-149 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність судового рішення в частині відмови у визнанні незаконним наказу про оголошення догани позивачеві колегія суддів знаходить безпідставними.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307-309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року змінити.

Четвертий абзац рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року викласти в такій редакції:

Стягнути з Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2016 року по 02 березня 2016 року у розмірі 743 грн. 75 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :