АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8483/16 Справа № 174/486/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вишевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2016 року між ним та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 004592 на придбання автомобіля Opel Astra J Essentia.

При укладенні договору працівники ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» розяснили йому сплатити аванс у розмірі 10 процентів вартості автомобіля та підписати договір.

Зазначає, що спірний договір укладено відповідачем без відповідної ліцензії та на несправедливих умовах, що суперечить принципу добросовісності та призводить до дисбалансу його прав та обов'язків як споживача.

У звязку із вищезазначеним, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004592 від 30 червня 2016 року, застосувати наслідки недійсності договору та стягнути на його користь з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» 46 040 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року позов задоволено та визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004592 від 30 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО».

Застосовано наслідки недійсності договору фінансового лізингу № 004592 від 30 червня 2016 року, стягнуто з ТОВ «ЛК«ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 46 040 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.34-36).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ЛК«ВАШ АВТО» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено договір № 004592 фінансового лізингу, предметом якого став транспортний засіб Opel Astra J Essentia (a.c. 5-12).

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_2 сплачено ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» суму розміром 46 040 грн., в якості адміністративного платежу за договором (а.с. 13).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наявні самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), в цілому правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, апеляційний суд враховуючи вказану вище правову позицію зазначає, що в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилася у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди, а також виключаючи посилання на відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансової діяльності, правильно встановив, що укладений між сторонами спірний договір не був нотаріально посвідчений, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про визнання такої угоди недійсною та стягнення грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про непідтвердженність посилань позивача на недійсність спірного договору підлягають відхиленню, оскільки станом на дату укладення спірного договору відповідач не мав статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, та врахувавши, що в оспорюваному правочині відсутні істотні умови договору, а саме: будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

За таких обставин, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що договір фінансового лізингу є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві та врахувавши, що правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману споживача, при його укладенні не дотримано вимог ст. 799 ЦК України щодо нотаріального посвідчення, що є наслідком нікчемності правочину на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України, а тому дійшов обґрунтованого висновку про визнання його недійсним відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» із стягненням коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а приведені в апеляційній скарзі доводи про незаконність ухваленого рішення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4