Справа № 341/1429/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1119/2016
№22-ц/779/1347/2016
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Соколовського В.М.,

секретаря: Шемрай Н.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

позивача-відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також стягнення зайво сплаченої суми, за апеляційними скаргами представника ПАТ КБ «Надра» на рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПА КБ «Надра» було предявлено до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що у звязку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №926/МК, укладеного між сторонами 09.07.2008 року на суму 209 000 грн, зі сплатою 20,9% річних та кінцевим терміном повернення 07.07.2015 року, утворилась заборгованість, яка станом на 07.07.2015 року становила 333 123,46 грн, з яких: 6 635 63 грн відсотки за користування кредитом, 180 684,66 грн тіло кредиту, 78 672,99 грн пеня та 7 411,18 грн штраф. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_3 відмовляється погашати вищевказану заборгованість, позивач просив її стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який являється поручителем боржника за договором поруки від 09.07.2008 року.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 подала до ПАТ КБ «Надра» зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також стягнення 32 388,29 грн зайво сплачених коштів за кредитним договором. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що при укладенні договору кредиту №926/МК від 09.07.2008 року та додаткової угоди до нього від 28.04.2010 року Банком не було встановлено графік погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору кредиту. Натомість, графік до договору був складений та підписаний сторонами лише 28.05.2010 року. Тому ОСОБА_3 вважала, що кредитний договір є недійсним та не створює юридичних наслідків для відшкодування збитків. Також ОСОБА_3 вказувала, що кредитних коштів у розмірі 187 703,52 грн за додатковою угодою до кредитного договору не отримувала. Посилаючись на вищенаведене, просила у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити та визнати недійсними кредитний договір №926/МК від 09.07.2008 року та додаткову угоду до нього №1 від 28.04.2010 року, а також стягнути з відповідача 32 388,29 грн зайво сплачених кредитних коштів та 1000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено стягнути з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 32 388,29 грн зайво сплачених коштів та 1000 грн витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 травня 2016 року постановлено визнати недійсним кредитний договір №926/МК від 09.07.2008 року та додаткову угоду №1 від 28.04.2010 року. Також постановлено зняти заборону на відчуження обєкту незавершеного будівництва по вул. Гетьманській, 19 в селищі Більшівці Галицького району.

Не погоджуючись із даними рішеннями суду, представник ПАТ КБ «Надра» подав апеляційні скарги, у яких посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також на неповне зясування судом обставин справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що в кредитному договорі, зокрема у п.п. 4.1.2, 4.1.2.1., 4.1.2.2., 6.1.3. передбачено порядок нарахування відсотків за користування кредитом та черговість погашення заборгованості. А тому висновок суду про недійсність кредитного договору з-за відсутності графіку погашення заборгованості є помилковим. Також апелянт не погоджується із висновком суду, що кредитний договір не передбачає внесення змін до нього, оскільки спростовується п.12.1 спірного кредитного договору. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не вказав, на підставі якої саме прямо встановленої законом обставини спірний кредитний договір та додаткова угода до нього визнані недійсними. Представник Банку звертає увагу суду на те, що укладаючи додаткову угоду, сторони виправили ті пункти кредитного договору, які мали місце у первинному договорі та підписали реальний графік платежів, який відображав сплати по кредиту, починаючи з 15.08.2008 року з чітким визначенням сум платежів по тілу кредиту, відсотках та повної суми місячного платежу. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3, оскільки вирішив питання щодо зняття заборони на відчуження предмета іпотеки, не визнаючи при цьому недійсним договір іпотеки, укладений між Банком та ОСОБА_4 Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних рішень, представник Банку просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» апеляційні скарги з наведених вище мотивів підтримав. Крім того, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 після укладення кредитного договору, незважаючи на відсутність графіка, орієнтовно півтора року регулярно сплачувала основну заборгованість та відсотки за час користування кредитними коштами. Вказує, що ОСОБА_3, укладаючи додаткову угоду, фактично визнала, що нею згідно наданих ПАТ КБ «Надра» розрахунків крім відсотків в сумі 63697,02 грн сплачено й 21296,48 грн основної заборгованості (розрахунки том №1, а.с.5-7). Представник Банку також пояснив, що при укладенні додаткової угоди було затверджено графік погашення кредитної заборгованості, в якому, зокрема, було відображено її платежі по кредиту починаючи з 2008 року і кредитні канікули на 2011 рік, тобто за домовленістю сторін було визначено, що у 2011 році ОСОБА_3 повинна була сплачувати тільки відсотки за користування кредитом. Оскільки відповідачка не завжди дотримувалась визначеного графіку погашення кредитної заборгованості, а у вересні 2013 році взагалі припинила погашення основної заборгованості по кредиту, то, на думку представника Банку, їй правомірно, у відповідності із положеннями кредитного договору вирахували загальну суму заборгованості, яка включає й пеню і штраф. Вважаючи оскаржені рішення незаконними, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3

ОСОБА_3, яка також є представником ОСОБА_4, доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у позові до неї про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції вважав, що кредитний договір від 09.07.2008 року є недійсним у звязку із відсутністю графіку погашення кредитної заборгованості, що унеможливлює, зокрема, визначення розміру відсотків за користування кредитом. На думку суду, недійсність основної кредитної угоди тягне за собою недійсність додаткової угоди від 28.04.2010 року. Стягуючи з Банку 32388,29 грн, суд вважав, що ОСОБА_3, сплативши в загальному 241388,29 грн, в повному обємі погасила кредитну заборгованість, і крім того переплатила зазначену 32388,29 грн, яка підлягає поверненню. Однак, з цими висновками, на думку колегії суддів, погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 09 липня 2008 року було укладено кредитний договір №926 МК. Згідно умов договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 209 000 грн з терміном повернення до 07 липня 2015 року (копія договору кредиту том №1, а.с.16-17).

В п.4.1.2.1 кредитної угоди передбачено, що починаючи з дати надання кредиту відсотки за користування кредитними коштами встановлюються у розмірі 20,9 % річних, виходячи із фактичної кількості днів у розрахункових місяці та році. З цього, на думку колегії суддів, випливає, що хоч кредитним договором не було визначено в якому розмірі боржник щомісячно повинна була погашати кредитну заборгованість, однак це можна визначити шляхом: ділення суми кредиту на кількість місяців до завершення дії кредитного договору (209000грн:84місяці) та визначення суми відсотків за користування кредитом в залежності від кількості днів кожного місяця, по завершенні якого повинні сплачуватись відповідні платежі.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_3 після укладення названого кредитного договору почала виконувати його умови, сплачувала Банку кошти в сумах, які відображені у відповідних розрахунках (а.с.5-7; 80-81).

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» вказано, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В п.9 названої постанови Пленуму ВСУ розяснено, що згідно із ст.217 ЦПК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише окремі частини й обставини свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини.

З наведеного вище випливає, що навіть за відсутності графіку платежів правових підстав для визнання названого кредитного договору, за яким ОСОБА_3 виплачено обумовлену суму кредиту, і за яким боржником почалось виконання обовязку щодо погашення кредитної заборгованості, немає. Відсутність графіку погашення основної кредитної заборгованості та сплати відсотків унеможливлювало тільки нарахування штрафних санкцій. Однак, колегією суддів встановлено, що пеня та штраф почали нараховуватись тільки з 07.07.2014 року, тобто після порушення боржником умов додаткової угоди щодо строків та розмірів обовязкових місячних платежів.

З тексту додаткової угоди від 28.04.2010 року до названого кредитного договору вбачається, що сторони визнали наявність основної заборгованості в сумі 187703,52 грн та визначили графік погашення кредитної заборгованості до завершення дії кредитного договору. Цим графіком, зокрема, було передбачено, що з врахуванням погіршення майнового стану ОСОБА_3 на протязі одного року, тобто з 26.06.2010 року по 27.05.2011 року, повинна була сплачувати тільки відсотки за користування кредитом без нарахування штрафних санкцій (копія графіку том №1, а.с.72-73). Однак, з наданих Банком матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 після укладення додаткової угоди в основному сплачувала тільки відсотки за користування кредитом, основної заборгованості нею було погашено тільки на суму 7684 грн. Останній платіж на погашення тіла кредиту відповідачкою здійснено 30.08.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 не дотримувалась графіку і розміру платежів, а з вересня 2013 року вона взагалі припинила виконання своїх кредитних зобовязань щодо погашення основної заборгованості. Тому їй станом на 07.07.2015 року обґрунтовано було нараховано 78672,99 грн пені та 7411,18 грн штрафу. Заборгованість по сплаті основної заборгованості станом на 07.07.2015 року становила 180684,86грн, а заборгованість по сплаті відсотків 66354,63 грн. Правильність цього розрахунку ніякими обєктивними та належними доказами не спростована. Тому підстав вважати наведений розрахунок кредитної заборгованості помилковим, на думку колегії суддів, немає.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання названої вище кредитної угоди між ПАТ КБ "Надра" і ОСОБА_4 09 липня 2008 року було укладено договір поруки та договір іпотеки нерухомого майна (копії договорів том №1, а.с.13-17). Підстав вважати, що обов'язок ОСОБА_4 щодо матеріальної відповідальності перед кредитором припинено, немає. З цього приводу колегія суддів також зауважує, що суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, передчасно та з порушенням правових норм, які регулюють правовідносини щодо іпотеки, зняв заборону на відчуження об'єкту, переданого ОСОБА_4 в іпотеку згідно договору №926/МК від 09.07.2008 року.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що оскаржені рішення суду першої інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому вони не можуть бути залишені в силі. В даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2016 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №926/МК від 09.07.2008 року: 66 354, 63 грн відсотки за користування кредитом, 180 684,66 грн тіло кредиту, 78 672,99 грн пеня та 7 411,18 грн штраф, а всього 333 123,46 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсними кредитного договору і додаткової угоди до нього та стягнення зайво сплачених коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_6