Справа № 219/6895/16-ц
Провадження № 2-о/219/688/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Ранкової О.О.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ДРАЦС по м. Бахмуту, про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, чоловічої статті, яка народилась у м. Горлівка, Донецької області, що розташоване на території непідконтрольній державній владі України, 24 травня 2015 року, від батьків: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24 травня 2015 року у м. Горлівка, Донецької області, яке розташовано на території, непідконтрольній державній владі України народилась дитина, хлопчик ОСОБА_3, громадянин України, від батьків - мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України. Відповідно до положень ст. 145-147 СК України, дитині визначено прізвище, імя по батькові ОСОБА_3. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт народження дитини на території непідконтрольній державній владі України є свідоцтво про народження №629232 від 19 червня 2015 року, що видана медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території непідконтрольній державній владі України. Отримати документ, що підтверджує факт народження за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію факту народження дитини та отримати відповідне свідоцтво про народження не є можливим. Встановлення факту народження в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.14 липня 2016 року вони звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську, з метою реєстрації факту народження дитини, однак 14 липня 2016 року їм було відмовлено в звязку з тим, що медичний документ не відповідає встановленій формі.

У судовому засіданні заявник підтримав повністю заяву та надав аналогічні пояснення тим, що викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не викликався, оскільки відповідно до частини 2 статті 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Але суд при розгляді даної справи враховує та виконує вимоги частини 5 статті 257-1 ЦПК України, яка наголошує на тому, що копія судового рішення невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи, та пункту 2 частини 4 статті 257-1 ЦПК України, відповідно до якого у разі незгоди з цим судовим рішенням сторони мають право його оскаржити у загальному порядку, встановленому ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1, заінтересована особа ДРАЦС по м. Бахмуту, про встановлення факту народження дитини підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-13), та перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО №366009.

24 травня 2015 року народився ОСОБА_3, про що заявник отримав свідоцтво про народження серії І-НО №629232, українського зразку, але не внесеного у відповідний державний реєстр. Оскільки цей документ, що підтверджує факт народження дитини заявника, виданий закладом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, і він є недійним і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відділом ДРАЦС по м. Артемівську в Донецькій області за вих. № 2343/3.2-06-131 від 14 липня 2016 року (а.с.14) заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини предявлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України, виданого органом реєстрації на тимчасово непідконтрольній території України після 01 грудня 2014 року.

Окрім того, у судовому засіданні заявником було з мобільного телефону марки елджи продемонстровано папку фотографії, у якій є фотографії, які оглянув суд у судовому засіданні, на яких зображений заявник з 6 місячною дитиною чоловічої статті. Також фотографії на яких зображений заявник разом з 6 місячною дитиною, чоловічої статті, разом зі своєю дружиною, фото якої співпадає з фотографією на паспорті громадянки України на імя ОСОБА_2.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу частин 1 та 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявник у справі та його дитина, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ДРАЦС по м. Бахмуту, про встановлення факту народження дитини - чоловічої статті, яка народилась у м. Горлівка, Донецької області, що розташоване на території непідконтрольній державній владі України, 24 травня 2015 року, від батьків: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України ОСОБА_1 свідоцтво про народження його дитини, видане державним органом України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 6, 10, 11, 15, 208, 212-215, 234-235, 256-259 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа ДРАЦС по м. Бахмуту, про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження дитини, чоловічої статті, яка народилась у м. Горлівка, Донецької області, що розташоване на території непідконтрольній державній владі України, 24 травня 2015 року, від батьків: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Горлівка, Донецької області, громадянка України, батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.А.Брежнев