Справа № 317/4511/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за уточненим позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування») про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Третьою особою, що не заявляє вимог на предмет спору на стороні позивача є ТОВ «Служба швидкого кредитування».

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

23 грудня 2012 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Служба швидкого кредитування» було укладено кредитний договір № 06 (далі за текстом - Договір), відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит на суму 1000 гривень, який зобов'язався повернути разом з нарахованими процентами в сумі 280,00 грн. до 05 січня 2013 року.

ТОВ «Служба швидкого кредитування» свої зобов'язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит на вказану вище суму.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором виконав не в повному обсязі, кредитні кошти у встановлений строк не повернув, повернувши лише проценти в сумі 280,00 гривень та частину заборгованості за тілом кредиту.

ТОВ «Служба швидкого кредитування» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Таким чином, станом на 02 листопада 2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в сумі 19408 гривень 00 копійок, яка складається з:

●заборгованості за тілом кредиту в розмірі 240,00 гривень;

●заборгованості за пенею в розмірі 19408,00 гривень.

Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та змінив суму позову, заявлену до стягнення. Зазначив про наявність у відповідача ОСОБА_2 заборгованості перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в розмірі 25 456 гривень, з яких:

●заборгованість за тілом кредиту - 800,00 гривень;

●заборгованість за процентами - 407,68 гривень;

●пеня - 24 248,32 гривень.

Крім того, 23 грудня 2012 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, у відповідності до якого останній поручився за виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за Договором. Відповідальність відповідача ОСОБА_1 за порукою обмежена сумою 50 гривень.

10 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 повторно уклав договір поруки за зобов'язаннями ОСОБА_2 з новим кредитором - позивачем ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 50 гривень за договором поруки, а з відповідача ОСОБА_2 решту заборгованості за Договором в сумі 25 406,00 гривень.

В судове засідання позивач свого представника не направив, подавши до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Наполягає на задоволенні позову та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з'явились, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) були повідомлені про час та місце слухання справи. Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій виклав заперечення проти позову та заяву про застосування позовної давності до позовних вимог.

Дослідивши подані докази, суд приходить до наступних висновків.

Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем ОСОБА_2 (далі - Договір - а.с. 8).

ТОВ «Служба швидкого кредитування» передав ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за рядом кредитних договорів (а.с. 37).

У відповідності до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вказана норма кореспондується з нормою, яка встановлена ч. 1 статті 60 ЦПК України.

Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 800,00 грн. підтверджується розрахунком та не спростовано відповідачами. Розрахунок заборгованості в цій частині є обґрунтованим з огляду на умови п. 3.3. Договору та вимог статей 526 та 1054 Цивільного кодексу України.

У відповідності до п. 6.1. Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2. Договору.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 (два) відсотки від суми кредиту, що вказана в п. 1.2. цього Договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором.

Розмір пені в сумі 24 248,32 гривень обґрунтований розрахунком, який не спростовано відповідачами.

Письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 не спростовують наведених висновків суду.

В матеріалах справи міститься копія договорів поруки від 23 грудня 2013 року та від 10 грудня 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 06 від 23.12.2012.

Пунктом 1.3. вказаного договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя ОСОБА_3 за порукою обмежується сумою 50 гривень.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки - ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України.

В той же час, розглянувши заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - стаття 257 ЦК України.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з п. 2.1. Договору, сторони встановили строк повернення кредиту - до 05 січня 2013 року.

Як вбачається з уточненої позовної заяви та не заперечується відповідачем ОСОБА_2, сторонами було погоджено продовження дії договору, а, відтак, і строку остаточного погашення заборгованості за ним до 06 серпня 2013 року.

Оскільки станом на вказану дату відповідач ОСОБА_2 за кредитом не розрахувався, з наступного дня кредитор дізнався про порушення свого права.

Таким чином, трирічний строк позовної давності сплив 07 серпня 2016 року.

В той же час, позовна заява ТОВ «Служба миттєвого кредитування» була подана до суду 09 листопада 2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Підстав для зупинення або переривання перебігу позовної давності, визначених статтями 263 та 264 ЦК України судом в даній справі не встановлено.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного, враховуючи письмову заяву відповідача ОСОБА_2, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін