АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

при секретарі: Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Шотоєвича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним розпорядження Полтавської міської ради та свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним розпорядження Полтавської міської ради народних депутатів від 30.04.1993 року № 4137 та Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.04.1993 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 18.05.2011 року між ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за заявою наймача ОСОБА_5 та членів її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 03 березня 1993 року на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розпорядженням органу приватизації від 30 квітня 1993 року № 4137 передано у приватну власність відповідачів квартиру № 14 , яка знаходиться за адресою: вул. Паризької Комуни, 32 в м. Полтаві, про що 30 квітня 1993 року Полтавською міською радою народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано в Полтавському колективному підприємстві «Інвентаризатор» в реєстрову книгу № 122 за реєстровим № 16635.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 травня 2011 року, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 продали спірну квартиру відповідачу ОСОБА_7

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що розпорядження органу приватизації № 4137 від 30.04.1993 р. та свідоцтво про право власності на житло від 30 квітня 1993 року, видане на імя ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, порушує права позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як новонародженої дитини наймача, яка постійно проживала у квартирі разом із наймачем, на приватизацію спірної квартири АДРЕСА_2, що сторонами по справі не оскаржується, підтверджується належними доказами і додаткового правового аналізу не потребує.

Разом з тим, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За правилами ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почався з дня досягнення ОСОБА_2 повноліття з 15 березня 2011 року, із зазначеним позовом до суду позивач звернулась лише 23 липня 2014 року після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності, поважних причин пропуску позовної давності суду не заявила і відповідних обставин не довела, що тягне наслідки, встановлені ч. 4 ст. 267 ЦК України відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не ґрунтуються на законі і до уваги колегією суддів не беруться, оскільки перебіг позовної давності для позивача ОСОБА_2 почався не з того дня, коли вона дізналася про порушення свого права, а з моменту виникнення обєктивної можливості цієї особи знати про обставини порушення її прав та припинення впливу обєктивної перешкоди, яка заважала їй удатися до механізму захисту своїх прав.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2011 року, суд першої інстанції правомірно виходив з безпідставності заявленої вимоги, оскільки по справі не встановлено умов недійсності оспорюваного правочину, визначених ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення цього правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Оскільки по справі не встановлено недійсності правовстановлюючого документа продавця, ОСОБА_2 в установленому законом порядку не довела право власності на квартиру АДРЕСА_2 і на момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу від 18 травня 2011 року досягла повноліття, доводи позивача, що даний правочин вчинено з порушенням її прав є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, встановленим обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_11

ОСОБА_12

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1