АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1379/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/789/554/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника ПАТ "Укртелеком" Олійник Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення середнього заробітку за час непоновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, скасування наказу та зобов'язання внести зміни у записи трудової книжки ,-

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час не поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, скасування наказу та зобов'язання внести зміни у записи трудової книжки. В обгрунтування вимог посилалась на те, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року її поновлено на роботі в Тернопільській філії ПАТ «Укртелеком»; стягнуто на її користь з відповідача середній заробіток в розмірі 13384,80 грн. за час вимушеного прогулу, рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця підлягало до негайного виконання. Однак відповідач рішення суду добровільно не виконав. Вважала, що у зв'язку з неможливістю працювати та отримувати заробітну плату, її права підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку саме за період з 02 липня по 28 вересня 2015 року в розмірі 7470,00 грн., 20000,00 гривень, як відшкодування заподіяної моральної шкоди

Крім того, позивачка просила скасувати наказ від 18.08.2015 року про поновлення її на роботі, зобов'язати відповідача видати наказ відповідно до рішення суду від 02 липня 2015 року з поновленням на роботі з 12 січня 2015 року та внести відповідні зміни в її трудову книжку.

Рішенням Бережанського районного суду від 8 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 896 ( вісімсот дев'яносто шість) гривень 26 коп. середнього заробітку за період з 02 липня 2015 року по 18 серпня 2015 року, як за час затримки відповідачем виконання рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року про поновлення на роботі позивачки.

Стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп. моральної шкоди за порушення відповідачем законних прав позивачки.

Відмовлено за необґрунтованістю у задоволенні позовних вимог про скасування наказу №-398/к від 18 серпня 2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.», зобов'язанні відповідача видати наказ відповідно до рішення суду та внесенні відповідних записів у трудову книжку позивачки.

Стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1218 ( одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 20 коп.

Додатковим рішенням Бережанського районного суду від 19 лютого 2016 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на користь держави судовий збір в розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права.

ПАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині стягнення з ПАТ "Укртелеком" 2000 грн. моральної шкоди та 1218,20 грн. судових витрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання судового рішення про поновлення на роботі.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та представник апелянта ПАТ "Укртелеком" підтримали вимоги апеляційних скарг, зіславшись на доводи, викладені в ній, просять їх задовольнити.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Поновлено ОСОБА_1 на попереднє місце роботи в Тернопільській філії ПАТ «Укртелеком», у Комбінований центр телекомунікацій №-142 (м.Тернопіль), в цех експлуатації об'єктів зв'язку ( м.Тернопіль) із місцем роботи в м. Бережанах Тернопільської області. Рішенням суду передбачено негайне виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Згідно наказу т.в.о. директора Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» від 18 серпня 2015 року №-398/к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» на підставі рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року, визначено: поновити ОСОБА_1 на посаді електромеханіка електрозв'язку цеху експлуатації об'єктів зв'язку (м.Тернопіль) Комбінованого центру телекомунікацій №-142 (м.Тернопіль) Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком», визначити робоче місце ОСОБА_1 у приміщенні за адресою : м.Бережани, вул. Степана Бандери, 1, керівнику групи бухгалтерського та податкового обліку фінансово-економічного відділу ОСОБА_5 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць. П.4 начальнику відділу управління персоналом та організаційного розвитку ОСОБА_6 ознайомити ОСОБА_1 з даним наказом під підпис.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення, суд підставно прийшов до переконання, що позивачці спричинена шкода внаслідок невиконання рішення суду, чим порушено її права, а тому колегія погоджується з таким висновком суду.

Разом з тим колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 липня по 18 серпня 2015 року, не відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, частина перша статті 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Оскільки поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням; поновлення неприривного стажу роботи тощо.

Отже, достовірно знаючи про те, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року, ОСОБА_1 поновлено на попереднє місце роботи в Тернопільській філії ПАТ «Укртелеком», у Комбінований центр телекомунікацій №-142 (м.Тернопіль), в цех експлуатації об'єктів зв'язку ( м.Тернопіль) із місцем роботи в м. Бережанах Тернопільської області, відповідач в порушення вищенаведених норм законодавства наказу про поновлення на роботі позивачки не видав, і такий наказ було видано лише 18.08.2015 року, а ознайомлено позивачку з цим наказом лише 21.09.2015 року. Рішенням суду передбачено негайне виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачку було ознайомлено з наказом про її поновлення 18.08.2015 року, як такі, що спростовуються матеріалами справи. Згідно записів в наказі від 18.08.2015 року за № 398/к вбачається, що позивачка ознайомилась з даним наказом 21.09.2015 року. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення позивачки з наказом від 18.08.2015 року відповідачем не надано.

Наявність у справі копії листа про направлення позивачці даного наказу сама по собі не може бути належним доказом, оскільки дані про отримання позивачкою такого повідомлення відсутні.

Колегія також не приймає до уваги доводи позивачки про те, що вона була ознайомлена з наказом лише 21.09.2015 року, як такі, що спростовуються її підписом на вищезазначеному наказі про ознайомлення 18.09.2015 року.

Отже, встановивши той факт, що після ухвалення судом 02.07 2015року рішення про поновлення позивачки на роботі, відповідач видав наказ про її поновлення на роботі лише 18.08.2015 р., колегія прийшла до висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Цей період часу є вимушеним прогулом, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15

Таким чином, час вимушеного прогулу позивачки за період з 02.07.2015 року по 21.09.2015 року складає 57 робочих днів.

Рішенням Бережанського районного суду від 02.07.2015 року , залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18.09.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 13,52 грн, а відтак ця обставина відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами та доповненнями) при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Судом встановлено, що позивачці за період з 02.07.2015 року по 18.08.2015 року було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 3564,12 грн.

Таким чином, суди повинні обчислювати середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачці з урахуванням виплати допомоги по безробіттю.

Отже, заробітна плата позивачки за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2015 року по 21.09.2015 року становитиме ( без врахування податків та обов'язкових платежів) - 13,52грн. * 456 р.г.( 57*8= 456)=6165,12 грн. -3564,12= 2601,0 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд І інстанції керувався тим, що відповідач порушив законні права позивачки, гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством.

Колегія вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача.

За змістом ст.237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд підставно прийшов до переконання про те, що позивачка у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду про поновлення її на роботі була заподіяна моральна шкода, оскільки порушення її законних прав вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя без роботи, неправомірні дії відповідачів та призвело до погіршення здоров'я та психологічного стану позивачки а відтак визнав, що розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. відповідає вимогам виваженості, розумності та справедливості, а тому підлягає до задоволення.

Колегія погоджується також із висновком суду про відмову у скасуванні наказу відповідача від 18.08.2015 року, оскільки відсутність у наказі дати поновлення само по собі не може бути підставою для скасування наказу в цілому.

Разом з тим колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у внесенні до наказу та трудової книжки змін щодо дати поновлення не відповідають вимогам закону та встановленим обставинам по справі, а тому рішення суду в цій частині слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Так, судом встановлено, що поновлюючи позивачку на роботі суд виходив з того, що наказ про її звільнення з 12.01.2015 року не відповідає трудовому законодавству, в зв'язку з чим вона підлягала поновленню з часу звільнення. Суд при вирішенні позову стягнув заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 року по 01.07.2015 року.

Відсутність дати поновлення в резолютивній частині рішення суду про дату її поновлення само по собі не свідчить за умови наявності вищезаначених підстав.

Поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади); здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням; поновлення непереривного стажу роботи тощо.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що позовні вимоги про зобов'язання ПАТ «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» внести зміни у наказ від 18.08.2015 року за № 398-ік та тружову книжку позивачки слід задовольнити та зобов'язати відповідача внести зміни у наказ від18.09.2015 року про поновлення на роботі ОСОБА_1, вказавши дату її поновлення - 12.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки за НОМЕР_1, виданої 05.08.1981 року на ім'я ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 307; 309; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду від 8 лютого 2016 року в частині стягнення середнього заробітку, зобов'язання внести зміни в наказ та трудову книжку, стягнення судових витрат скасувати.

Додаткове рішення Бережанського районного суду від 19 лютого 2016 року про стягнення судового збору скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 2601,0 грн.( дві тисячі шістсот одну грн.) середнього заробітку за період з 02 липня 2015 року по 21 вересня 2015 року, як за час затримки відповідачем виконання рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року про поновлення на роботі позивачки.

Зобов'язати ПАТ «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» внести зміни у наказ від 18.08.2015 року за № 398-ік про поновлення на роботі ОСОБА_1 вказавши дату її поновлення - 12.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки за НОМЕР_1, виданої 05.08.1981 року на ім'я ОСОБА_1.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та відмови у скасуванні наказу від 18.08.2015 року за № 398-ік про поновлення на роботі ОСОБА_1, залишити без зміни.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь держави 1461,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді : О.Я. Міщій

З.Є. Ткач