Номер провадження: 22-ц/785/5958/16
Головуючий у першій інстанції Меєчко О. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Заїкіна А.П., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Сідлецька Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

31.05.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Фрунзівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26.11.2010 р. перебуває у шлюбі із ОСОБА_2. Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають та знаходяться на утриманні матері. Спільне життя з відповідачем не склалось через зловживання алкоголю відповідачем, постійні сварки та непорозуміння. Оскільки, шлюбні відносини припинені з січня 2016 року, просила розірвати шлюб та залишити прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 2).

Рішенням Фрунзівського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) та ОСОБА_2, зареєстрований 26.11.2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1005 розірвано (а.с. 18-19).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 05.07.2016 року подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд в мотивувальній частині рішення в якості підстави розірвання шлюбу вказав, що шлюбні відносини позивач та відповідач припинили у січні 2016 року, оскільки останній зловживав алкогольними напоями. Апелянт вказує, що ці твердження суду будуються виключно на припущеннях, які не підтверджуються жодними доказами. Тому просить рішення Фрунзівського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу змінити шляхом виключення із описово-мотивувальної частини рішення слова: «оскільки останній зловживав алкоголем, на ґрунті чого між сторонами виникали сварки та непорозуміння», які стали підставою для розірвання шлюбу (а.с.26-27).

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримав, та звернув увагу на те, що він в заяві про визнання позову також вказував на свою незгоду з мотивами розірвання шлюбу вказані позивачкою. Позивачка просила апеляційну скаргу відхилити, також наполягала на розірванні шлюбу.

Сторони факт припинення шлюбних відносин у січні 2016 року, неможливість збереження шлюбу підтвердили, що зафіксовано технічними засобами фіксації процесу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що з січня 2016 року сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо, а зареєстрований шлюб суперечить їх інтересам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність розірвання шлюбу.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було зареєстровано від 26 листопада 2010 року першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що видане свідоцтво про укладення шлюбу та зроблено актовий запис №1005 (а.с.3). В шлюбі народився неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4,5).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів та визнання позову відповідачем. Вказуючи на визнання ОСОБА_2 доводів ОСОБА_3 про припинення фактичних шлюбних відносин, суд першої інстанції послався на заяву відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду на задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу (а.с.13,15).

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу не оскаржено, а фактично оскаржено в описовій частині, яку відповідач помилково визначив як описово-мотивувальною, де судом першої інстанції було відтворено посилання з позовної заяви щодо мотивів звернення позивачки до суду: «…оскільки останній зловживав алкогольними напоями…». Між тим, процитована частина рішення суду відноситься до описової частини рішення, містить відтворення позову (тобто позиції позивачки) та не містить тверджень суду. Так само відхилюються посилання апелянта на те, що суд досліджував та встановлював обставини пов'язані зі зловживанням алкоголем, а також побиттям відповідачем позивача.

За загальним правилом встановленим п.1 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Разом з тим, згідно з ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Встановивши, що між сторонами шлюбні відносини припинені, сім'я фактично розпалася, а сторони підтримують вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість подальшого спільного життя та збереження сім'ї. Як роз'яснив ВСУ в п. 24 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції (а.с.19, абз. 2 ) він посилався лише на факт припинення шлюбних відносин між сторонами (підтверджено сторонами особисто в апеляційному суді), на небажання поновлювати подружні стосунки (підтверджено сторонами в апеляційному суді особисто), що привело суд першої інстанції до висновку про необхідність задоволення поданого позову.

З врахуванням вищевказаних положень міжнародного та національного законодавства щодо рівності прав подружжя та неможливості примушення до проживання у шлюбі суд першої інстанції правильно зробив висновок про можливість його розірвання.

Разом з тим, через редакційні помилки, зокрема неповне цитування заяви відповідача, рішення суду першої інстанції було оскаржено, через невірне сприйняття його змісту та юридичного сенсу (встановлених обставин).

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За встановлених обставин справи колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -відхилити.

Рішення Фрунзінського районного суду Одеської області від 13.06.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

А.П. Заїкін

М.В. Процик