Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 428/4677/16-ц
Провадження № 22ц/782/562/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» липня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Карайван Т.Д., Стахової Н.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 змінив свої позовні вимоги до Сєвєродонецької міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини на позовні вимоги про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем майна померлої за законом є позивач - ОСОБА_2. 01 квітня 2016 позивач звернувся до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. останньому було відмовлено в прийнятті заяви з причин пропуску строку прийняття спадщини. Проте, позивач постійно проживав із своєю матір'ю з 03 січня 2015 року до дня її смерті та доглядав за нею, а отже прийняв спадщину після її смерті. Договір міни спірної квартири, на підставі якого вона є власницею квартири, втрачений матір'ю позивача ще за життя, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено: суд встановив факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, з 03 січня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року та визнав за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на спадкове майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Сєвєродонецька міська рада не погодилася з рішенням суду першої інстанції, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те що спірна квартира взагалі не входила до складу спадщини померлої ОСОБА_3, оскільки належить на праві власності ОСОБА_5 та на яку було накладено обтяження на підставі договору довічного утримання, - відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. Відповідач посилається на неправильність висновків суду та на порушення норм процесуального права, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про помилковість внесення запису про заборону відчуження спірної квартири до Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в суді не було пред'явлено.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.213,ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення ,яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого 08 серпня 1963 року Сєвєродонецьким міським відділом ЗАГС Луганської області, ОСОБА_6 (російською) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що зроблено актовий запис № 943. При цьому, матір'ю вказано ОСОБА_7 (російською).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3, виданого 17.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що складено відповідний актовий запис № 1716.

Згідно із копією договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. реєстр № 5765 від 13.10.2003 року, ОСОБА_3 обміняла належну їй частку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_9.

Довідкою КП «Сєвєродонецьке БТІ» ві 06.04.2016 року № 66 підтверджується, що ОСОБА_3 набула право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 01.04.2016 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р., ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Факт постійного проживання позивача зі своєю померлою матір'ю, з 03 січня 2015 року по день її смерті в спірній квартирі, підтверджується актом КП «Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька» від 04.04.2016 року, а також показами свідків.

Отже, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Мати позивача за час її життя втратила договір про придбання нею спірної квартири, в той час як сукупність письмових доказів по справі свідчить про належність саме ОСОБА_3 спірної квартири, у зв'язку із чим за позивачем слід визнати право власності на спірну квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені позивачем у позові в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи, грунтуються на належних та допустимих доказах.

Спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3,яка раніше належала ОСОБА_10, померлій 1993р., була предметом договору довічного утримання, укладеного власницею 10.04.1992р, про що свідчить витяг з реєстру. Виходячи з копії договору купівлі-продажу від 26.05.1999р. ОСОБА_11 є власником квартири на підставі договору довічного утримання, посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою від 08.04.1992р. за реєстром №1-1744 і зареєстрованого у Сєвєродонецькому БТІ 16.12.1998р. за №64 та свідоцтва про право на спадщину за законом. Він продав спірну квартиру ОСОБА_9, яка 13.10.2003р. уклала з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 договір міни 1/2ч. спірної квартири.

Таким чином, доводи апелянта стосовно того, що спірна квартира не належала ОСОБА_3 і не є спадковою масою, не відповідають обставинам справи і письмовим доказам.

Доводи апелянта, що стосовно спірної квартири наявний запис про заборону на відчуження є необґрунтованими, оскільки такий запис було внесено за час життя власника ОСОБА_10, яка померла в 1993 році, про що свідчить лист Відділу ДРАЦС Сєвєродонецького МУЮ від 30.05.2016 року.

Посилання відповідача на те, що рішення суду першої інстанції постановлено на припущенні, судова колегія не приймає до уваги, тому що суд зробив правильний висновок про перехід права власності спірної квартири після смерті ОСОБА_10 до ОСОБА_11, а потім до ОСОБА_9 і ОСОБА_3, виходячи з укладених договорів ,які є чинними, ніким не оспорюються.

Судова колегія вважає, що запис про заборону на відчуження спірної квартири є таким, що внесений до Єдиного реєстру з архівних нотаріальних записів, що і зазначено в графі «тип заборони» на а.с.49. Він ніяким чином не свідчить про відсутність у померлої ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, зробив висновки, відповідні обставинам справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: