Номер провадження: 22-ц/785/4406/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Процик М.В.,Сєвєрової Є.С.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за прострочення грошового зобовязання та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення суми боргу за прострочення грошового зобовязання та моральної шкоди і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Київського райсуду м. Одеси від 14 вересня 2012 року з ОСОБА_3 на користь позивачки стягнуто борг у розмірі 40000 гривень, проте незважаючи на відкриття виконавчого провадження відповідач навмисно не виконує рішення суду. Зазначені дії відповідача спричиняють ОСОБА_2 і моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, в звязку з неотриманням вчасно, належних позивачці коштів.

Позивач збільшивши розмір позовних вимог остаточно просила суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3665,75 гривень та моральну шкоду у розмірі 24300 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав ,просив задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги , в частині стягнення 3% річних у розмірі 3665,75 гривень. визнав ,в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 24300 гривень, позовні вимоги не визнав , просив в цій частині відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 3665,75 гривень.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове рішення ,яким стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 24300 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу за прострочення грошового зобовязання не оскаржено , тому колегія суддів законність рішення в цій частині не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди ,суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода ,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ,крім випадків ,встановлених частиною другою цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського райсуду м. Одеси від 14 вересня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг у розмірі 40000 гривень, що відповідно до курсу НБУ становить 5000 доларів США, 508 гривень судові витрати, а взагалі 40508 гривень (а.с.5).

27 грудня 2012 року постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 1512/1229/2012 виданого 29.11.2012 року Київським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 40508 гривень (а.с.31).

На час вирішення , судом першої інстанції спору , рішення Київського районного суду м.Одеси відповідачем не виконано і борг позивачці не повернуто, про що сторони не заперечували .

ОСОБА_2 скористалася своїм правом щодо примусового стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості та звернулася до ДВС ОМУЮ з заявою про примусове виконання виконавчого листа.

Виходячи зі змісту ,поданної ОСОБА_2 , позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просить стягнути моральну шкоду за невиконання ОСОБА_3 судового рішення .

Відповідно до п. 5 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено , що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ вчинено комплекс виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення Київського районного суду від 14.09.2012 р.

Матеріали справи не містять докази визнання дій ,бездіяльність державного виконавця Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ щодо примусового виконання судового рішення Київського районного суду від 14.09.2012 р. незаконними.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, вірно виходив з того,що позивачем ,всупереч до вимог ст.60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять докази спричинення моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_3

Відсутність згоди та можливості у відповідача виконувати судове рішення не є безумовною підставою визначення його вини та підставою у стягненні моральної шкоди.

Крім того , можливість стягнення моральної шкоди як наслідок порушення договірних зобовязань через невиконання відповідачем судового рішення не передбачено законом.

Позивач скористалася своїм правом на отримання суми боргу за прострочення грошового зобовязання ,відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивач набула право стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України не заслуговують на увагу з вищенаведених колегією суддів підстав.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6