Номер провадження: 22-ц/785/6892/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою АБ «ПОРТО-ФРАНКО», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюка Ігоря Івановича до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_4) на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2016 року, -

встановила:

Позивач АБ «ПОРТО-ФРАНКО» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_4 21.05.2013 року був укладений кредитний договір № 365/5-13, за умовами якого АБ «ПОРТО-ФРАНКО» надало ОСОБА_4 кредит в розмірі 18 899,39 грн., а ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 25 % річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 17.01.2015 року.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови зобов'язання, що випливають з кредитного договору, у нього виникла заборгованість у розмірі 67 481,43 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява за підписом представника позивача згідно якої він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО» до

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованість за Кредитним договором № 365/5-13 від 21.05.2013 року у загальному розмірі 67 481,43 гривень, яка складається із: 16 452,57 гривень заборгованості за кредитом, 3 008,79 гривень заборгованості за відсотками за період з 24.09.2014 року по 17.06.2015 року, 47 637,94 гривень пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 18.01.2014 року по 18.06.2015 року, 382,13 гривень - штраф.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Держави судовий збір в розмірі 674,81 гривень.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 365/5-13 від 11.05.2013 року, укладеного між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_4, ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 18 899,39 грн. та зобов'язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 17.01.2015 року.

Згідно до п. 7.2 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредитних коштів (в повному обсязі або частково) та/або за несвоєчасну повну або часткову сплати процентів, позичальник сплачує банку неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

В пункті 7.3 кредитного договору зазначено, що за невиконання зобов'язань, передбачених п. 1.1 Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2% від простроченої суми кредиту та відсотків на дату невиконання зобов'язань.

Відповідач порушив умови кредитного договору № 365/5-13 від 21.05.2013 року в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 24.12.2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 67 481,43 гривень, яка складається із: 16 452,57 гривень заборгованості за кредитом, 3 008,79 гривень заборгованості за відсотками за період з 24.09.2014 року по 17.06.2015 року, 47 637,94 гривень пені за виникнення простроченої

заборгованості за період з 18.01.2014 року по 18.06.2015 року, 382,13 гривень - штраф.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначені грошовий еквівалент у іноземній валюті, суму що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно до положень ч. 1 ст. 632 ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. І ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч. З цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом.

У відповідності до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами.

Таким чином, позивач на момент його укладення договору не заперечував свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов даного Кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою при триманням, завдатком.

Частина 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Стаття 550 передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

З матеріалів справи та розрахунку наданого позивачем вбачається, що у ОСОБА_4 виникла заборгованість за кредитом в сумі 67 481,43 гривень.

Оскільки ОСОБА_4 порушив норми Закону та умови кредитного договору, не виконавши взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права, то вони спростовуються матеріалами справи, або не є підставою для скасування рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_4)- відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2016 року по справі за позовною заявою АБ «ПОРТО-ФРАНКО», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюка Ігоря

Івановича до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

А.П. Бабій