АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

21 липня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу), -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на недотримання правил підсудності при відкритті провадження у справі судом першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2015 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 року розглянуто та відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року у залишено без змін.

Крім цього, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 22.07.2015 року.

Частиною 4 ст. 297 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи наявність ухвали про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року про відкриття провадження у справі, та ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року з урахуванням положень ч. 4 ст. 297 ЦПК України, згідно яких повторне оскарження однієї і тієї ж ухвали не допускається, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги(регресу).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя:

Справа № 755/13339/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11092/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.