гСправа № 358/615/16-ц Провадження № 2/358/301/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ТітоваМ.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богуславський районний сектор управління міграційної служби України в Київській області, Богуславська міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком №3, що розташований по вул. Ярова в м. Богуславі Київської області зі зняттям відповідачки з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являється власником вказаного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 08.12.2000 року виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області. В його будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка за місцем реєстрації не проживає з березня 2015 року, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання.

Позивач зазначає, що потреба в даному цивільному позові виникла в нього у зв'язку з тим, що він, як власник всього житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Ярова, 3 в м. Богуславі Київської області, не маючи стабільного та постійного доходу, окрім пенсії за віком, вимушений сплачувати непомірно високі для нього комунальні платежі, які починаючи з 01 квітня 2015 року збільшились фактично вдвічі, в тому числі і за відповідачку, яка хоч і є зареєстрованою в його житловому будинку, але фактично не проживає в ньому.

Посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 325, 383, 386 ЦК України, ст.ст. 150, 151, 155, 158, 159, 163, 169 ЖК України позивач просить задовольнити його вимоги.

Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та участі позивача, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позов визнає.

Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 15.11.2000 року виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області підтверджується факт, що позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку №3 по вул. Яровій в м. Богуславі Київської області. Реєстровим написом на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок підтверджується факт реєстрації в Білоцерківському МБТІ вказаного житлового будинку 08.12.2000 року за реєстровим написом №4089.

Відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в житловому будинку позивача, що підтверджується довідкою Богуславської житлово-експлуатаційної контори №1005 від 11.04.2016 року та копією будинкової книги з відміткою про реєстрацію.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11 березня 2016 року, вбачається, що комісією в складі депутата Богуславської міської ради, сусідів позивача було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 в будинку №3 по вул. Яровій в м. Богуславі Київської області з березня 2015 року не проживає і її особисті речі в будинку відсутні.

Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб.

Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів його сімї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сімї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сімї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачка ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Частиною 2 статті 156 ЖК передбачені певні зобов'язання членів сімї власника житлового будинку (квартири), в тому числі брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, а саме щодо зобовязання наймача своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2, як колишній член сімї власника будинку № 3 по вул. Яровій в м. Богуславі Київської області, дійсно не проживає по місцю реєстрації в даному будинку більше одного року, не бере участі у витратах на його утримання, в ремонті, не вносить квартирну плату і плату за комунальні послуги, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом.

В даному випадку рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 10, 15, 59, 60, 61, 130 ч.4, 174 ч. 4, 202, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком №3, що розташований по вул. Ярова в м. Богуславі Київської області та зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в даному житловому будинку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя ОСОБА_4