УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення відсотків за користування банком коштів після спливу строку банківського вкладу, моральної шкоди та про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення відсотків за користування банком коштами після спливу строку банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди, захист прав споживачів, та з урахуванням уточненого позову, кожен з позивачів просив стягнути на свою користь три відсотки річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 82 465 грн 94 коп., суму невиплачених процентів у розмірі 28 202 грн 47 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 24 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та Харківським відділенням № 7 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір строкового банківського вкладу № 40-в-16-2441, відповідно до умов якого сума вкладу становить 1000 грн, а потім він ще поповнював депозит на загальну суму 193 000 грн, строк дії вкладу з дати внесення коштів по 29 березня 2015 року, з виплатою процентів одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу.

Також між другим позивачем - ОСОБА_3 та Харківським відділенням № 4 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір строкового банківського вкладу № 40-в-16-2439, відповідно до умов якого сума вкладу становить 1000 грн, а потім він ще поповнював депозит додатковими внесками 14 січня 2014 року - 72 700 грн та 29 січня 2014 року - 120 300 грн. Сума загального вкладу складає 194 000 грн.

03 грудня 2014 року позивачі звернулися з письмовою заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та просили достроково видати суму вкладів, однак банк відмовив їм у поверненні суми вкладів.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції у розмірі 79 782 грн за період з 29 грудня 2014 року по 07 серпень 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_2 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції у розмірі 79 782 грн за період з 29 грудня 2014 року по 07 серпень 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3звернулися із касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди та змінити рішення апеляційного суду в частині нарахування суми процентів за користування депозитними коштами, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржуються і тому не є предметом касаційного перегляду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині відмови у позові про стягнення процентів за користування банком грошовими коштами, апеляційний суд правильно виходив із того, що виплата процентної ставки починається з дати, яку зазначили позивачі у заяві про дострокове припинення дії вкладу, а саме з 29 грудня 2014 року за ставкою згідно з п. 2, яким передбачено, що у разі дострокового розірвання договорів банківського вкладу з ініціативи вкладників у період з 29 грудня 2014 року до дня, що передує даті повернення вкладів, банк здійснює перерахунок процентів за ставкою 3 проценти річних та з урахуванням положень п.п. 4.1, 4.1.1 цих договорів.

Залишаючи без змін рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договірних зобов'язань, а умовами укладеними між сторонами договорами позики не передбачено стягнення будь-яких сум у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення відсотків за користування банком коштів після спливу банківського вкладу, моральної шкоди та про захист прав споживачів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова