Справа № 182/1103/15-ц
Провадження № 2/0182/628/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.07.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

за участю: представника позивача - Жовтяк О.В.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором, -

встановив:

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк „ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ „ПриватБанк") звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 травня 2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № NIXRRX01840050, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 4 992 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяця по 25 травня 2009 року.

Відповідно до Умов надання споживчого кредиту „Розстрочка" (Стандарт) відповідач зобов'язувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Попри взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач не виконує.

Так, оскільки сплата відсотків за Договором № NIXRRX01840050 від 25 травня 2007 року позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами пов'язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору.

Так строк прострочення за тілом кредиту за період з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає - 4 992,00 грн., розмір відсоткової ставки в день дорівнює 0,39 %, а отже сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 4 992,00 грн. х 0,39 % х 1825 днів / 100 = 35 530,56 грн.

У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по відсоткам за кредитним договором № NIXRRX01840050 від 25 травня 2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року в розмірі 35 530 грн. 56 коп. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача Жовтяк О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив та просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позову (а.с.39).

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як встановлено судом, 25 травня 2007 року ОСОБА_4 на підставі Заяви Позичальника № NIXRRX01840050 отримав від ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк" у кредит грошові кошти у розмірі 4 992 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяця по 25 травня 2009 року (а.с.5). Дана Заява була власноручно підписана відповідачем.

Під час судового засідання факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів не оспорювався.

Відповідно до Умов надання споживчого кредиту „Розстрочка" (Стандарт) відповідач зобов'язувався сплачувати заборгованість за кредитом в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 5 по 10 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 355,19 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов (а.с.5 зв).

Однак взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_4 не виконує.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту „Розстрочка" (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Проте суд не може вважати Умови надання споживчого кредиту фізичним особам доказом збільшення позовної давності ("Розстрочка") (Стандарт»), виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, в Заяві Позичальника № NIXRRX01840050 від 25 травня 2007 року відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності (а.с. 5).

Відповідно до Заяви Позичальника № NIXRRX01840050 від 25 травня 2007 року відповідачу ОСОБА_4 надано строковий кредит в сумі 4 992,00 грн., на 24 місяця, по 25 травня 2009 року включно.

Тому суд приходить висновку, що строк позовної давності в даному випадку сплив в травні 2012 року, в той час як позивач звернувся із вказаним позовом до суду в лютому 2015 року.

Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

До того ж, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не містять підпису позичальника ОСОБА_4, що ставить під сумнів ознайомлення відповідача в момент укладання договору саме з цими ж Умовами.

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності, а тому відсутні підстави вважати, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в межах строків позовної давності.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по відсоткам за кредитним договором № NIXRRX01840050 від 25 травня 2007 року в розмірі 35 530,56 грн. необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.207,256-259, 261,266 ЦК України, ст.ст.10,11,212, 213 - 215,218 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити Публічному Акціонерному Товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Тихомиров