РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення порушень в користуванні права власності шляхом припинення дій, які полягають у недопущенні ОСОБА_2 та членів його сімї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в користуванні літньою кухнею, яка є господарською будівлею житлового будинку № 154 в с.Колочава Міжгірського району, який належить йому на праві власності.

Позов мотивовано тим, що він проживав і зареєстрований в житловому будинку № 154 по вул. Шевченка в с. Колочава Міжгірського району. Право власності на це житло позивач зареєстрував у КП «Міжгірське БТІ» на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.11.2010 р. Позивач також є власником земельної ділянки, яка обслуговує житловий будинок із господарськими будівлями, згідно державного акту, виданого Колочавською сільською радою в 2002 р. У зазначеному житловому будинку позивач проживав з 1994 р. з членами сімї: дружина і 4 дітей (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 2012 р.н.). Кілька років тому позивач усно дозволив відповідачці, яка є його рідною мамою, проживати в літній кухні свого будинку, оскільки її будинок по вул.Мерешор у с.Колочава внаслідок підтоплення зазнав серйозних пошкоджень. Однак останні два роки відповідачка поводить себе агресивно, ініціює сварки і не допускає позивача, та членів його сімї до літньої кухні. Цю будівлю позивач вважає приналежною до його житлового будинку, якою бажає користуватись належно, оскільки старий будинок знесено, а будівництво нового ще не завершено.

Рішення суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та задоволенні його вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідачка відмовилась від отримання повістки про що зазначено у відповіді з пошти. Тому суд розглянув справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення не відповідає.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка проживає в будівлі під №154-А, яке за нею не зареєстровано на праві власності, але яке відповідачка вважає своєю власністю. При цьому суд послався на запис в погосподарській книзі.

Такий висновок не відповідає обставинам справи.

Відповідно до витягу з державного реєстру прав власності власником будинку № 154 в с.Колочава Міжгірського району з 20.12.2010 р. являється ОСОБА_2Ю./а.с.19/. Він являється також власником земельної ділянки, яка відноситься до цього будинку, що підтверджено відповідним державним актом про право власності на землю /а.с.20/. Відповідно до висновку про технічний стан цього житлового будинку до нього відноситься господарська будівля для худоби, вбиральня, колодязь та літня кухня. Саме в цій літній кухні проживає відповідачка.

Дійсно, відповідно до облікової картки обєкта погоспродарського обліку на 2011-2015 р. відповідачка прізвище якої зазначено як Кривець проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 «а» /а.с.33/. Але цей доказ про те, що приміщення літньої кухні, яка відноситься до будинку позивача та приміщення під № 154 «а» є різними спростовується відповіддю з Колочавської сільської ради від 03.10.2016 р. про те, що жодного рішення про присвоєння приміщенню № 154 «а» не приймалось і інших документів, які б підтверджували протилежне немає, а запис в погосподарську книгу вносив діловод сільради на підставі паспорту ОСОБА_4

Тому, враховуючи наведене, суд констатує, що спірна будівля літня кухня, в якій проживає відповідачка - відноситься до будинку позивача і є його власністю. Це також підтверджується фотографіями, з яких вбачається що спірна літня кухня знаходиться безпосередньо за будинком позивача, будівництво якого не завершено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню саме із зазначених підстав.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ від 4.10.1991р. 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Позивачем стверджувалось, що відповідачка перешкоджає йому та його сімї користуватись літньою кухнею. І цей факт підтверджено допитаної в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5, яка пояснила, що відповідачка вигнала їх всіх з літньої кухні по тій причині, що їй мішають діти. Протилежна сторона не спростувала цих даних і тому суд констатує, що позовні вимоги позивача, які стосуються і членів його сімї, підлягають захисту на підставі зазначених норм матеріального права.

А тому, керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 19 жовтня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зобовязати ОСОБА_4 припинити дії, які полягають в недопущенні ОСОБА_2 та його сімї дружини ОСОБА_5, дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до літньої кухні, яка відноситься до житлового будинку №154 по вул.. Шевченка у с.Колочава, Міжгірського району Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1157 грн.32 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :