АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1848/16 Головуючий 1 інст. Березовська І.В.
Справа 635/4402/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
Категорія право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В., Трішкової І.Ю.

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргамию ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що житловий будинок № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області належав ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2000 року.

В зазначеному житловому будинку вона проживає з 1993 року, а зареєстрована з 1996 року. В будинку оселилася за згодою колишнього власника ОСОБА_5, з яким проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Після смерті ОСОБА_5 вона продовжувала проживати у спірному будинку разом з донькою ОСОБА_6, 1999 року, та займає приміщення: коридор літ. 1. житлову кімнату літ. 1-5 площею 13,9 кв.м., кухню літ. 1-4 площею 7.40 кв.м. Вона дбає про будинок, зробила в ньому ремонт, несе витрати по його утриманню.

Відповідач ОСОБА_3 у зазначеному будинку ніколи не проживав, про будинок не дбає, комунальні послуги не сплачує.

19 червня 2015 року ОСОБА_3 продав спірний будинок ОСОБА_7 При цьому, ОСОБА_3 надав нотаріусу довідку Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 10 червня 2015 року, згідно якої у спірному будинку зареєстрованих осіб не має, що не відповідає дійсності, оскільки в будинку зареєстрована вона та її неповнолітня донька ОСОБА_6 В.1.

Зазначаючи, що вона з 1993 року відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним житловим будинком, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину спірного житлового будинку № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області.

Справа розглянута судом першої інстанції у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з»явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 січня 2016 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_2.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та направити справу до районного суду для розгляду по суті. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи. Представник ОСОБА_1 вважає, що оскільки в судовому засіданні він та позивач ОСОБА_2 не приймали участі, то справа не розглядалася районним судом, тому справу слід повернути до районного суду для розгляду по суті.

Також з апеляційною скаргою звернулася і ОСОБА_2. Посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, поросить рішення районного суду скасувати, справу направити в суд першої інстанції для розгляду спочатку. Вказує, що вона вважає оскільки в судовому засіданні вона та її представник не приймали участі, то справа не розглядалася районним судом. Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж доводи, що і при зверненні до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що у даному випадку відсутня така умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне володіння чужим майном, оскільки володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. ОСОБА_2 не надано суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину будинку, а надані останньою докази спростовують факт добросовісного володіння нею спірною 1/2 частиною вищевказаного будинку. Тому у неї відсутні правові підстави для набуття права власності за набувальною давністю на 1/2 частини житлового будинку № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області.

Судова колегія знаходить вказаний висновок обгрунтованим, відповідаючим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року.

Виходячи із положень ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести сам позивач (ч.І ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності: володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.З ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем «правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Окрім того, в п. 6 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, звернуто увагу судів на наступне.

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

- у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Зазначене свідчить, що позивач заволодів будинком добросовісно, протягом всьго часу володіння будинком був впевнений, що на цей будинок не претендують інші особи, і він отримав цей будинок з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; продовжує володіти будинком відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до нього не пред'являвся правомочною особою позов про повернення будинку; продовжує володіти будинком протягом установленого терміну, більш 10 років.

Як встановлено судом, житловий будинок № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області був зареєстрований за ОСОБА_3С на праві приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2000 року, /а.с.5.6/

19 червня 2015 року за договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального міського округу ОСОБА_10 за р.№ 2089. ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 придбала 1/100 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: смт. Безлюдіка Харківського району Харківської області, пров. Жовтня, 14.

19 червня 2015 року за договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального міського округу ОСОБА_11 за р.№ 2087. ОСОБА_3 також продав, а ОСОБА_4 придбала 99/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: смт. Безлюдіка Харківського району Харківської області, пров. Жовтня.14./а.с. 161-165/

У зазначеному спірному будинку постійно проживає позивач ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_6 При цьому, позивач зареєстрована в будинку 29 січня 1996 року, а її донька - 14 березня 2012 року, що підтверджується матеріалами справи /а.с.8. 10.11. 37,37- 43,46-47,146,147/

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2005 року встановлено факт укладання в 1995 році між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 договору найму частини жилих приміщень в будинку № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області. Зазначеним рішенням ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлових приміщень у спірному будинку та виселення відмовлено /а.с. 15-17/.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2013 року. ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_13 такими, що втратили право користування будинком № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, зняття їх з реєстрації та виселення відмовлено./а.с. 19-21/

З огляду на наведене, позивач та її неповнолітня донька на законних підставах проживають у зазначеному будинку. Позивач за власною ініціативою проводила ремонтні роботи у спірному будинку, сплачує комунальні послуги.

Разом з тим, вище наведене, зокрема, перелічені вище судові рішення, свідчать про те, що позивачу відомо, що 1/2 частина вказаного будинку належить не їй, а ОСОБА_3С на праві приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Зазначене свідчить, що у даному випадку відсутня така умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне володіння чужим майном, оскільки володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гпрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог в розумінні положень ст. 57-60 ЦПК України.

ОСОБА_2 та її представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину будинку, а надані останньою докази спростовують факт добросовісного володіння нею спірною 1/2 частиною вищевказаного будинку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно визнав, що у ОСОБА_2 відсутні правові підстави для набуття права власності за набувальною давністю на 1/2 частину спірного житлового будинку № 14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Вимоги апелянтів про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судова колегія також не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали щодо ухвалення суддею Березовською І.В. неправосудного рішення.

Відповідно до ст. 320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст.. 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

З пояснень представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 та самої ОСОБА_2 вбачається, що вони не зверталися з заявами до правоохоронних органів з цього питання. Постановлення окремої ухвали це право, а не обов»язок суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 320 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: