Ухвала

іменем україни

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Октябрський відділ Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про припинення права одного з подружжя на утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на її утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку з 27 листопада 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. 05 березня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Октябрського районного суду від 23 січня 2014 року з нього також стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх дочки ОСОБА_6 у розмірі ј частини всіх видів заробітку. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, остання не повідомила суд про те, що з нього стягуються аліменти на утримання дочки. Крім того, судом під час призначення аліментів не було враховано, що ОСОБА_5 отримує пенсію та заробітну плату. Таким чином, відповідач не потребує матеріальної допомоги позивача.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просить припинити право ОСОБА_5 на утримання матеріальної допомоги, у зв'язку з тим, що вона перестала її потребувати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дружини, з якою проживає дитина, починаючи з 27 листопада 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року вказане рішення залишено без змін.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач просить припинити право відповідача на аліменти у зв'язку з тим, що остання перестала потребувати матеріальної допомоги та посилається на те, що при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів судом не взято до уваги матеріальний стан ОСОБА_5 та наявність у нього аліментних зобов'язань щодо утримання дочки.

Так, згідно з рішенням Октябрського районного суду від 23 січня 2014 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 листопада до повноліття дитини.

Як вбачається з витягу з наказу Полтавського відділення бурових робіт філії бурового управління «Укрбургаз» публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 12 травня 2014 року ОСОБА_5 призначено тимчасово виконуючою обов'язки начальника господарського відділу з 12 травня 2014 року на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10 липня 2015 року відповідач є інвалідом 3 групи та отримує пенсію: з 14 жовтня 2013 року - 1 372,30 грн., з 01 грудня 2013 року - 1 377,13 грн.

За змістом частин 2, 3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивач має можливість сплачувати аліменти, з урахуванням його матеріального стану, наявності інвалідності ОСОБА_5, її тяжкої хвороби, а також загального розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, обставини, на які посилається ОСОБА_4, існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук