Справа № 152/1676/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої

особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області,

у с т а н о в и в:

14 лстопада 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

У позові зазначено, що 28 січня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні стосунки було припинено з вересня 2009 року і з того часу позивач з відповідачем проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. За цей час відповідач жодного разу здоров'ям доньки не цікавився, участі у вихованні та утриманні не приймав.

З огляду на викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_5. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення повноліття.

7 грудня 2016 року до суду надійшла заява позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 7 грудня 2016 року позовну заяву в частині стягнення аліментів залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначила, зокрема, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, то згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації ОСОБА_3 не заперечував проти позбавлення батьківських прав.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, пояснення представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ОСОБА_2 є батьком малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 (а.с. 10), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

З пояснень сусідів позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що відповідач до дитини не навідується, життям та здоров'ям не цікавиться (а.с. 25, 26). З пояснення класного керівника ОСОБА_5 - ОСОБА_4. вбачається, що батько на батьківські збори жодного разу не приходив, дитиною не цікавився, участі у її вихованні не брав (а.с. 27).

Відповідно до висновку від 18 жовтня 2016 року № 01.1-38/3285, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8).

Згідно з рішенням від 13 жовтня 2016 року № 64, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29, 30).

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України).

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем.

Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки ОСОБА_5, що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька ОСОБА_2, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При цьому, суд зважає на те, що з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач вже позбавлявся батьківських прав відносно доньки Тетяни, відтак, усе це переконує суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий