АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5393/16 Справа № 180/234/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нанічкіна Н. М. Доповідач - Романюк М.М.
22 липня 2016 року м. Дніпро
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ї особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 08 лютого 2016 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, який за життя ОСОБА_7 знущався з неї, принижував, обмежував її права у володінні приватним майном. У грудні 2014 року та січні 2015 року ОСОБА_7 перенесла дві операції, внаслідок чого перебувала в дуже важкому стані, потребувала ретельного і постійного післяопераційного догляду. Відповідач всіляко перешкоджав одужанню своєї дружини, створював нервові ситуації, вчиняв сварки, ображав. З урахуванням зазначеного просила позбавити ОСОБА_3 права на спадкування, оскільки під час хвороби його дружини ОСОБА_7, він умисно ухилявся від допомоги хворій.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

З давним висновком суду першої інстанції погоджується і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 08 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 07 липня 2015 року померла ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 04 листопада 2005 року Управлінням юстиції Дніпропетровської області, 04 листопада 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Як роз'яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. При цьому, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

З аналізу зазначених норм права можна дійти висновку, що підставою для застосування положення ч.5 ст.1224 ЦК України є сукупність таких обставин як: перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України покладено на сторін обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням того, що позивачем не надано жодного доказу який би вказував на перебування ОСОБА_7, перед смертю, у безпорадному стані та наявності факту ухилення відповідача від надання останній необхідної їй допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що померла під час життя висловлювала бажання розірвати відносини з відповідачем через його грубу поведінку не може бути прийнятим до уваги, оскільки не має правового значення для вирішення справи.

Твердження апелянта з приводу того, що ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги, тобто була у безпорадному стані, оскільки за декілька місяців до смерті перенесла важку операцію, не заслуговує на увагу, так як спростовується наявною в матеріалах справи випискою з історії хвороби де зазначено, що при виписці з лікарні остання має задовільний стан, крім того представником апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні в апеляційній інстанції було пояснено про те, що померла перед смертю працювала, що вказує про відсутність стану який можна кваліфікувати як безпорадній.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна