У Х В А Л А

12 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Кожух О.А.,

суддів - Кеміня М.П., Леска В.В.,

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30.01.2015, якою застосовано заходи забезпечення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 - накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали місцевого суду.

Заслухавши ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Зі змісту ст. 151 ЦПК України випливає, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, на будь-якій стадії розгляду справи, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У ст. 152 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, а ст. 153 ЦПК України регламентовано порядок розгляду заяв про забезпечення позову і порядок виконання ухвал про забезпечення позову.

Оскільки спір виник про визнання за ОСОБА_6 права власності на ? будинку і у випадку задоволення позову рішення суду слід буде реально виконувати, доводи позивачки про необхідність і доцільність забезпечення позову заслуговують на увагу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено та підтверджено представником апелянта, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_5 існує спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.09.2014, згідно якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної власності позивачам.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказували, що відповідач може відчужити спірну квартиру, що в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Як зазначено в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 щоб в ній жити, а тому звернувся до суду з позовом про виселення з квартири інших осіб. Крім того, представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову (арешт на квартиру) перешкоджає йому передати цю квартиру в іпотеку.

В апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_1 обмежено в реалізації його права власності на його майно, оскільки проживати в квартирі він не має змоги, також не може вчиняти інших дій щодо власного майна.

Проте неможливість проживання ОСОБА_1 у квартирі не є наслідком накладення на неї арешту.

Можливість відчуження спірного майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути на момент виконання рішення, а невжиття заходів забезпечення позову дійсно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зокрема, передача квартири в іпотеку, про що зазначав представник ОСОБА_1, у разі задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 може для останніх утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення та може створити додаткові труднощі у реєстрації та реалізації їх прав на квартиру.

При цьому обраний судом вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 - є правильним.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону, тому у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити та залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню, відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦПК України, не підлягає.

Головуюча:

Судді: