АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6968/16 Справа № 187/275/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Соловйов І. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «Істок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ФГ ''Істок'', третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі про визнання договору оренди землі недійсним - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2011 між ОСОБА_5 та ФГ «Істок» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,8700 га, в тому числі ріллі 2,8700 га, що знаходиться на території Петриківської селищної ради, строком на 10 років (а.с. 10-12).

Після смерті ОСОБА_5, право власності на вказану ділянку успадкувала ОСОБА_4, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2015 (а.с.19)

Згідно п. 38 Договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Таким чином, ОСОБА_4 набула прав і обов'язків, які випливають з договору оренди землі та які належали спадкодавцю ОСОБА_5

01.12.2015 позивачем направлено голові ФГ «Істок» Лук'яненко П.Ф. лист про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки (а.с.15), однак останнім вимоги залишені без задоволення.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведенності.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 цього Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 3 ст.640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, при укладанні договору ОСОБА_5 як учасник правочину, погодилась з усіма умовами договору, підписавши його, після чого договір було зареєстровано у Відділу Держкомзему у Петриківському районі 30 грудня 2011 року.

За життя ОСОБА_5, договір оренди виконувався обома сторонами і жодних претензій та незгод з умовами договору оренди до відповідача, як орендаря, зі сторони орендодавця не надходило.

ОСОБА_4 за правом спадкування отримала спірну земельну ділянку, а також орендну плату в повному обсязі за 2012 - 2015 роки (а.с.91).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Прийнявши спадщину у вигляді права власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 прийняла усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві ОСОБА_5 за її життя згідно договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2011 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилалась на недійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідачем ФГ «Істок»

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не надала суду доказів на підтвердження того, що сторонами договору - померлою ОСОБА_5 і відповідачем - в момент вчинення договору оренди земельної ділянки не були додержані вимоги, встановлені ч.1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, або що укладенням цього правочину були порушені законні права та інтереси самої позивачки, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення її позовних вимог щодо визнання цього договору недійсним.

Згідно п. 36 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.38 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» після переоформлення права власності на земельну ділянку, спадкоємець може забажати від орендаря внести зміни до діючого договору оренди. Для заміни пункту щодо особи орендодавця, необхідно надати орендарю копію свідоцтва про спадщину, копію державного акту та копію документів, що посвідчують особу нового власника земельної ділянки, підписати додаткову угоду до договору та обов'язково її зареєструвати.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зверталась до відповідача з листом про розірвання договору оренди землі за згодою сторін.

Тобто, позивач після отримання права власності на земельну ділянку, виявивши відсутність в договорі істотних умов, не зверталась до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до діючого договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач не надала будь-яких належних і допустимих доказів, що укладений спадкодавцем ОСОБА_5 договір оренди земельної ділянки (паю) порушує її права, таке порушення впливає на виконання договору, визнання договору недійсним відновить її право, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим таким, що відповідає вимогам матеріального права.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального права, невірно надану правову оцінку договору оренди земельної ділянки та інше, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам ст.. 627, 628 ЦК щодо свободи договору, визначення умов договору на розсуд сторін, відсутність умов, що визначені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, не дають підстав для визнання його недійсним. Також апелянтом, як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги не доведено наявність порушень будь-яких її прав. Крім того, як зазначено вище, позивач не зверталась до відповідача з пропозицією внести будь-які зміни до договору, як це встановлено умовами договору, а відповідно не отримувала від нього відмову, а намагається будь-яким шляхом лише припинити правовідносини за договором, що не відповідає загальним принципам захисту цивільних прав та інтересів, що визначені ст.15, 16 ЦК.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ,тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: