Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Соколишиної Л.Б.

при секретарі Кисленко О.М.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3.

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на його частину,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 1991 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу, за рахунок спільної праці та коштів, ними було придбано автомобіль Peugeot 308 Premium 5d, будинок по АДРЕСА_1 та створено підприємницьку діяльність, зареєстровану на відповідача. Право власності на придбаний будинок було зареєстровано в КП «ЧООБТІ», 03 серпня 2009 року за відповідачем. Бажаючи скористатися своїм правом на поділ майна, просить суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/ 2 частину домоволодіння АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що на облаштування та догляд за будинком вона вкладала власні кошти.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що за період шлюбу позивачка працювала, облаштовувала будинок та була гарною господинею, однак будинок він придбав за власні кошти, які він отримував від підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 липня 1991 року по даний час, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 27 липня 1991 року міським відділом запису актів громадянського стану м. Черкаси. Будинок по АДРЕСА_1, є власністю відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 липня 2009 року, посвідченого нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрованому у державному реєстрі правочинів, тобто указаний будинок був придбаний відповідачем під час шлюбу. Як встановлено у судовому засіданні, сторони спільно мешкають у вказаному домоволодінні.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому посилання відповідача, що будинок не є об 'єктом спільної сумісної власності, тому що придбаний за його кошти не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

З пояснень позивачки вбачається, що будинок хоч і придбано за кошти відповідача отримані з підприємницької діяльності і право власності на будинок зареєстровано на нього, проте вона доглядала за будинком та облаштовувала його за власні кошти, адже працювала, що не заперечується відповідачем.

За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено у судовому засіданні, що будинок за адресою АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відтак, суд вважає за можливе визначити частку позивачки у спільній сумісній власності в порядку поділу майна у розмірі - 1/ 2 частини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2059 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, ст. ст. 60, 61, 63, 70, 72 ст. 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на його частину - задовольнити.

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/ 2 домоволодіння АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2059 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: Л. Б. Соколишина