Єдиний унікальний номер 243/7635/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2172/2016
Головуючий у 1 інстанції: Гусинський М.О.
Доповідач: Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Словянського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року до суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідач є його батьком. З 01 вересня 2016 року він навчається на денному відділенні на факультеті сертифікації залізничних доріг Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_3 за освітньо-кваліфікаційним рівнем «магістр» з датою закінчення навчання 31.01.2018 року.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги йому на навчання не надає, хоча має таку можливість та отримує постійний дохід. Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого державою для даного віку громадянина України, на місяць, на період його навчання в учбовому закладі, а саме: з 01 вересня 2016 року по 31 січня 2018 року.

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 вересня 2016 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання у Дніпропетровському Національному університеті залізничного транспорту ім. академіка ОСОБА_3, тобто до 31.01.2018 року; на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 551,20грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого державою для даного віку громадян України, в місяць, на період навчання, починаючи з 16 вересня 2016 року по 31 січня 2018 року. Вважає, що суд не врахував всі обставини під час розгляду справи. Він потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. В резолютивній частині рішення суд не зазначив про стягнення аліментів, розмір яких не може бути 30 % прожиткового мінімуму, встановленого державою для даного віку громадян України, в місяць.

В судове засідання зявився ОСОБА_2, ОСОБА_1О -не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд повно та всебічно зясував всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним доказам і постановив законне рішення щодо часткового задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач потребує матеріальної допомоги у звязку з продовженням навчання, а відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального права.

Правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача - повнолітнього ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Позивач навчається на 5 курсі денного відділення Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_3 за освітньо-кваліфікаційним рівнем «магістр» з датою закінчення навчання 31.01.2018 року, за перше півріччя 2016 року отримав стипендію у розмірі 5050 грн. , тобто по 825 грн. в місяць (з січня по червень).

Встановлено, що матір позивача працює медсестрою у Центрі первинної медико-санітарної допомоги міста Словянська та з 01 липня по 31 серпня 2016 року отримала заробітну плату в розмірі 3180,57 грн. .

Відповідач працює і отримує заробітну плату в межах 3000 грн., що підтвердив в суді апеляційної інстанції. Склад сімї із 4 чоловік. Він не заперечує про стягнення з нього аліментів на утримання сина, який навчається, в тому розмірі, який стягнув суд першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, матеріальний стан матері позивача, розмір щомісячної стипендії позивача та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на час його навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача буде відповідати вимогам закону та принципам розумності і справедливості.

Посилання на те, що в резолютивній частині рішення суд не зазначив про стягнення аліментів, розмір яких не може бути 30 % прожиткового мінімуму, встановленого державою для даного віку громадян України, в місяць, не може бути прийнятим до уваги,так як мінімальний розмір аліментів зазначено для неповнолітніх дітей.

Вказівка на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач навчаючись на денній формі навчання потребує матеріальної допомоги від відповідача в більшому розмірі, чим стягнув суд, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки судом враховано, що позивач є повнолітньою, працездатною людиною і не може повністю утримуватися за рахунок батьків.

Доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Словянського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: