АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №753/5273/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ, поданою представником за довіреністю Романенком Олексієм Євгеновичем, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання в навчальному закладі, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року НАВС звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 33550,30 грн. витрат, пов»язаних з утриманням в навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 вересня 2008 року між сторонами укладено Договір №Кв-96 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого відповідач, після закінчення навчання, зобов»язалась відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, а у випадку відмови - відшкодувати витрати, пов»язані із утриманням у навчальному закладі.

Після закінчення навчання, відповідача направлено для проходження служби в ГУ МВС України в м.Києві, проте наказом ГУ МВС України в м.Києві №41 о/с від 24 січня 2013 року відповідача звільнено з ОВС на підставі п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

У період навчання в академії забезпечення відповідача проживання (комунальні послуги), грошове та речове забезпечення, харчування) здійснювалось за рахунок академії. Оскільки відповідач згідно із умовами договору після закінчення навчання в органах ОВС не менше трьох років не відпрацював, то зобов»язаний відшкодувати фактичні витрати за отримане забезпечення під час навчання.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Національної академією внутрішніх справ подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та зазначає про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, які були пропущені з поважних причин.

В судовому засіданні відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року №714 ОСОБА_1 з 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ і останнє є правонаступником КНУВС.

09 вересня 2008 року між КНУВС та ОСОБА_1. укладено Договір №Кв-96 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно до умов договору відповідач навчається за рахунок коштів державного бюджету і зобов»язується після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов»язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідач у період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом НАВС від 28 червня 2012 року №377 відповідачу присвоєно кваліфікацію психолога та видано диплом бакалавра.

Після здобуття вищої освіти, відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м.Києві.

Наказом ГУ МВС України в м.Києві від 24 січня 2013 року №41о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно з п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Пунктом 2.3.6 укладеного між сторонами договору встановлено обо»язок ОСОБА_1 відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі, зокрема, у разі звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

За період навчання сума витрат, пов»язаних з утриманням у навчальному закладі склала 33550,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність заявлених академією вимог, оскільки такі ґрунтуються на вимогах договору та законі, проте зазначив про пропуск строків позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

При цьому суд відхилив доводи представник позивача про те, що вказаний позов був пред»явлений в межах строку, однак до неналежного суду, оскільки перебіг строків позовної давності не перервався.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Стаття 56 Закону України «Про вищу освіту» №2984-III 17 січня 2002 року гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовниками, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», у редакції на час спірних відносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

Обов»язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п.2 Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Відповідно до п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, яка діяла на момент укладення договору та звільнення відповідача, випускники, які уклади угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Пунктом 14 цього Порядку на випускника покладено обов'язок відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років.

12 липня 2006 року Кабінетом Міністрі України прийнято постанову №964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» пунктом 8 якої визначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

На виконання цієї постанови 16 липня 2007 року МВС України разом із іншими міністерствами та державними установами видано спільний наказ №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», пунктом 3 якого визначено, що відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Таким чином, шляхом делегування прав та повноважень низхідним підпорядкуванням, вищий навчальний заклад вправі заявляти вимоги про стягнення витрат, пов»язаних з утриманням курсантів на свою користь.

Отже, висновки суду першої інстанції про підставність позовних вимог відповідають вимогам закону та домовленості сторін.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції позовної давності, відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи доводи про те, що строк позовної давності не пропущено, позивач посилається на обставини первинного звернення до суду в межах строку позовної давності, проте до неналежного суду, у зв»язку із чим ухвалою суду від 24 грудня 2015 року позовна заява була повернута для звернення до належного суду.

Проте, суд першої інстанції вірно виходив з того, що подача позову з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу строку позовної давності та належним чином мотивував висновки суду.

Висновки суду відповідають правовій позиції, сформованій Верховним Судом України 02 грудня 2015 року при розгляді справи №6-895цс15, згідно із якою якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено, або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що право звернення до суду у позивача виникло 24 січня 2013 року, проте в межах строку позовної давності позивачем не реалізовано це право, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ, подану представником за довіреністю Романенком Олексієм Євгеновичем, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов