Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/5890/16-ц

Провадження № 2-о/185/253/16

11 липня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий суддя Бабій С.О.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3, про встановлення факту народження дитини та факту реєстрації шлюбу

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини та факту реєстрації шлюбу, мотивуючи заяву необхідністю отримання свідоцтва про народження українського зразка її дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтва про укладений нею шлюб.

Обґрунтовуючи заяву заявниця зазначила, що вона під час пологів знаходилась у м. Сімферополь, 17.05.2015 року народила доньку - ОСОБА_4, в звязку з чим було видано лікарське свідоцтво про народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, перевіривши їх на допустимість, належність, достовірність та достатність, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту: народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №010637 від 17.05.2015 у ОСОБА_2 народилася дитина -дівчинка вагою 3565грамів, батьки у зареєстрованому шлюбі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з 20.02.2014 сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що є обґрунтовані підстави вважати, що отримання належного свідоцтва про реєстрацію шлюбу, належного лікарського свідоцтва про народження на вказаній території є неможливим, що є наслідком неможливості реєстрації факту народження та факту реєстрації шлюбу, зміни прізвища після реєстрації шлюбу органами реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

При оцінці вищезазначених документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 142 Рішення Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2016 року у справі «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», заява №11138/10 зазначено, що суд вважає, що першочерговим завданням завжди має бути ефективний захист прав, передбачених Конвенцією, на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (дивитись п. 136 Рішення).

При цьому суд враховує, що Постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 року була схвалена Заява Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобовязань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Проте, вказане не обмежує заявника, який хоча і проживає на тимчасово окупованій території України, у праві на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в аспекті практики Європейського суду з прав людини у суді, який розглядає дану справу.

Суд доходить висновку, що є обґрунтовані підстави вважати, що отримання лікарського свідоцтва про народження на вказаній території українського зразка є неможливим, що є наслідком неможливості реєстрації факту народження органами реєстрації актів цивільного стану.

Керуючись ст. 235, п. 7 ст. 256, ст.. 257-1, ст. 259 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження - місто Сімферополь, батьками якої є: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Павлограда Дніпропетровської області, батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного 29 листопада 2014 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Павлограда Дніпропетровської області, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій