Cправа № 127/6973/16-ц
Провадження № 2/127/3178/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого:судді Гуменюка К.П.,
секретаря:Коберник О.Л.,
за участю позивача:ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про позбавлення батьківський прав,

в с т а н о в и в :

05 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав, відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позовній заяві зазначено, що 28 квітня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який 16 січня 2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області було розірвано.

Від спільного шлюбу мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2014 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2, в розмірі 300 грн. щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку.

ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, а саме: ухиляється від сплати аліментів на її належне утримання та безпосереднє спілкування з нею.

Крім стягнених аліментів, які відповідач платив несвоєчасно і не у повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_3 не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей та не цікавиться життям доньки ОСОБА_4

З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Поважності причин неявки відповідача та його представника в судове засідання суду надано не було, а тому суд керуючись приписами ст. 169 ЦПК України ухвалив продовжити розгляд справи. Однак, під час розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 було надано пояснення, що відповідач позов не визнає та просить суд у його задоволенні відмовити.

Представник органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 квітня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, запис за № 562, розірвано (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, видане 17 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці. в графі «Батьки» зазначено: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2014 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року і до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 45364629 за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, станом на 01 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складає 5 993 грн. 55 коп. (а.с. 55). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини протягом 2015 року, підтвердженням чого є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 45364629 за період з 20 жовтня 2014 року по 01 грудня 2015 року (а.с. 10), що дає можливість зробити висновок про те, що відповідач не ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В роз'ясненнях, що містяться в пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, обслуговується на дільниці № 8 сімейним лікарем ОСОБА_7 На диспансерному обліку не перебуває. На прийомі у лікаря та під час викликів додому з дитиною завжди мати, що підтверджується відповіддю КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Департаменту охорони здоров'я Вінницької міської ради № 01-4/898 від 08 липня 2016 року (а.с. 52).

З довідки № 74 від 06 липня 2016 року, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 25» вбачається, що ОСОБА_4, 2013 року народження, відвідує вищезазначений заклад з вересня 2015 року. За даний період приводить та забирає дитину з установи лише мати ОСОБА_2, вона також здійснює щомісячно оплату за харчування дитини в ДНЗ та відвідує батьківські збори, свята та дні відкритих дверей (а.с. 56).

Судом не може бути розцінений як належний та допустимий доказ Акт № 173, затверджений начальником МКП «ЖЕК № 5» Вельгус О.А., зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 батько дитини ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, протягом 2,5 років не виявив щодо доньки батьківського піклування (до дитини не приходить) (а.с. 59), оскільки зазначене у даному акті нічим не підтверджене та суд був позбавлений можливості переконатись у достовірності встановленого факту у судовому засіданні, так як, особи, які підписались у даному акті та викликались до суду у якості свідків (за клопотанням позивача) для надання показань, до судового засідання не з'явились з невідомих суду причин, і на їх допиті позивач не наполягала, заявивши клопотання про допит інших свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 та ст. 63 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

В судовому засіданні, за клопотанням позивача ОСОБА_2, було допитано свідків - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно до ч. 5 ст. 180 ЦПК України, свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань.

Допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, надаючи свої показання зазначили, що проживають за адресою: АДРЕСА_2 та підтверджують той факт, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_4, оскільки з дитиною на прогулянках бачать тільки матір.

Однак, як було встановлено судом у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 з вересня 2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_1, тому суд вважає, що зазначеним свідкам не можуть бути відомі обставини, які мають значення для справи та ґрунтуються тільки виключно на припущеннях.

Свідок ОСОБА_12 під час надання своїх пояснень зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 та являється сусідом позивача. Повідомив, що відповідача не знає та ніколи не бачив, з дитиною гуляє мати або її чоловік. Висновки про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків робить з того, що його ніколи не бачив з дитиною.

З огляду на зазначене, суд не може взяти до уваги показання свідків, оскільки вважає, що свідкам не відомі обставини, які мають значення для вирішення даного спору, та наданні пояснення не свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в розумінні ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя,поважати дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 15 червня 2016 року № 01-00-011-15301, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46-47).

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З матеріалів позовної заяви та з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає те, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться розвитком дитини, не підтримує з нею ніяких стосунків, усунулася від допомоги при вихованні та утриманні дитини.

Однак, у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини. Не сплата аліментів не є безспірним доказом того, що відповідач навмисно не виконує своїх обов'язків по вихованню доньки. Також до суду не надано доказів про вжиття стосовно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання ним батьківських обов'язків.

Крім того, суд зазначає, що згідно з принципом 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм батьком.

Крім того, слід враховувати той факт, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вищевикладені докази та пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в судовому засіданні не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством, для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212 - 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про позбавлення батьківський прав, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк