Дата документу 08.12.2016
Справа № 320/4928/16-ц
08 грудня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Купавської Н.М.
при секретарі Чудаковій А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача з житлового будинку № 88 по вул.Каспійська в м.Мелітополі Запорізької області без надання іншого житлового приміщення.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та пояснила, що їй на праві власності належить 29/50 частки житлового будинку по вул. Каспійська, 88 в м.Мелітополі. Інша частка належить її сестрі. Будинок та земельна ділянка були поділені в натурі і кожен з них користується своєю часткою окремо. В належній їй частині будинку проживає її колишній чоловік, який проживає в ньому без реєстрації. При цьому відносно неї поводить себе агресивно, ображає та принижує її. Відповідач зловживає спиртними напоями, висловлюється брудною лайкою, застосовую фізичну силу, за що у 2011 році притягувався до кримінальної відповідальності. Все це робить неможливим проживання із ними в одному будинку, застосовані раніше до відповідача заходи виявились безрезультатними. Вважає, що оскільки відповідач доводиться їй колишнім чоловіком, тому між ними уклалися відносини як між власником житла та наймачем, який систематично порушує правила спільного існування та робить неможливим проживання разом. А тому, вона просить його виселити без надання іншого житлового приміщення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання та відсутністю адресата вдома».
Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу відповідача за місцем його проживання. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає.
Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило.
За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Позивачці належить 29/50 часток житлового будинку по вул.Каспійська, 88 в м.Мелітополі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.12.1980 року /а.с.4/. Інші 21/50 частин даного будинку належать ОСОБА_1, про що зазначено в довідці КП ММБТІ /а.с.6-8/.
В даному будинку, окрім позивачки, фактично проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету №88 /а.с.15/.
Відповідач ОСОБА_2 доводиться позивачці колишнім чоловіком, оскільки шлюб між ними розірваний ще в 1986 року, вони мають двох дорослих дітей /а.с.5/. Після розірвання шлюбу певний час відповідач не проживав в будинку, але з 2009 року з особистого дозволу позивачки він знову вселився в її будинок. Протягом 2010-2011 років відповідач вчиняв вдома сварки, спричинив позивачці тілесні ушкодження, за що був засуджений в 2011 році. У 2012 році він знову вселився в будинок позивачки з її згоди і до цього часу проживає там, що вона сама підтвердила в судовому засіданні.
Позивачка звернулась у суд з вимогою щодо усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення на підставі та в порядку ст.150, ч.3 ст.168, ст. 169 Житлового Кодексу (ЖК) України.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона -власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачу) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено законом.
Згідно вимог ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.
Згідно ст.168 ч.1,4 ЦК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.
Стаття 169 ЖК України передбачає, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення -підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла.
Однак, у судовому засіданні не здобуто доказів того, що між сторонами існує договір найму, а посилання позивачки на систематичне порушення відповідачем правил співжиття також не знайшли свого підтвердження. Надані копії постанов №3222 за 2010 рік, №1273 за 2011 рік, №1319 за 2011 рік, №1527 за 2011 рік /а.с.9-13/ не можуть свідчити про систематичне порушення правил співжиття, оскільки як зазначила позивачка в своєму позові відповідач у 2011 році був притягнутий до кримінальної відповідальності і після цього вона знову дозволила проживати ОСОБА_2 у її будинку, де він проживає більше трьох років.
Висновки старшого інспектора Мелітопольського ВП ГУНП України в Запорізькій області за результатами перевірок заяв позивачки від 23.07.2016 та 05.12.2016 також не можуть бути доказами систематичного порушення відповідачем правил співжиття. Цими висновками не встановлені факти порушення відповідачем правил співжиття: свідків, очевидців вказаних позивачкою подій не встановлено, інших доказів теж немає.
В судовому засіданні позивачка також не надала ніяких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, клопотання про допит свідків, як доказів у справі, остання не заявляла.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачкою суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а саме: доказів того, що відповідачем систематично порушуються правила співжиття, що робить неможливе із ним спільне проживання.
Судом не встановлено фактів систематичного порушення відповідачем правил співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення, що робило б для позивача неможливим проживання із ним в одному жилому приміщенні.
Більш того, посилання позивачки на положення ст. ст. 168, 169 ЖК України, які регулюють питання припинення договору найму житлового приміщення та виселення наймача у разі припинення такого договору не ґрунтуються на законі, оскільки в даному випадку договір найму житлового приміщення між позивачем (власником житла) та відповідачем не укладався. В резолютивній частині позовної заяви позивачка вимагає не розірвати договір найму, а виселити відповідача без надання іншого жилого приміщення.
Натомість такі правовідносини регулюються ст. 116 ЖК України, яка передбачає виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, але позивачка не посилається на цю статтю Житлового Кодексу.
Щодо положень ст.150 ЖК України, то судом під час розгляду справи не встановлено жодних обмежень у можливості позивачки користуватись спірним будинком для особистого проживання, а також можливості реалізації інших прав власника - розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, оскільки факт проживання у будинку інших осіб не є однозначною забороною чи неможливістю вчинення таких дій на час розгляду справи та позивачкою вищевказані обставини не вказувались як підстави для виселення відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається лише з підстав, установлених законом.
У даному випадку таких підстав судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11 61, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.150, 158 ЖК України, суд
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання ним копії рішення.

СУДДЯ: