АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року м. Дніпро 15 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29.06.2005 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на строк до 29.06.2010 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 39609 доларів США. У цей же день між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіль марки ТЗ: ТОYОТА; модель САМRY; випуск 2005 року. Відповідач свої зобовязання не виконував, а тому станом на 12.08.2011 року утворилася заборгованість в сумі 9335, 29 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави було відмовлено. Провадженя по справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито /т.2 а.с. 19-22/.

З рішенням суду не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» який просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.2 а.с. 25-28/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 29.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № НЕН0АЕ00000009 на підставі якого банк зобовязався надати ОСОБА_4 шляхом надання готівкою через касу на строк до 29.06.2010 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 39609 доларів США на купівлю автомобіля /т.1 а.с. 12-13/.

Також 29.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави рухомого майна № НЕН0АЕ00000009 відповідно якого ОСОБА_4 надав у заставу автомобіль марки ТЗ: ТОYОТА; модель САМRY; випуск 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 та вказано, що предмет застави знаходиться за адресою Херсонська область, Каланчацькій район село Олександрівка /т.1 а.с. 14-15/.

27.07.2005 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис заборони відчуження /т.2 а.с. 34/.

20.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, яким відповідно до додатку № 1 взяв на себе зобовязання перед кредитором, за кредитним договором укладеним ОСОБА_4 в сумі 200 грн. /т.1 а.с. 11/.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань, у нього виникла заборгованість перед банком у сумі 75 674, 12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 17027, 25 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12224, 49 грн.; заборгованість з комісії 15289, 02 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 31133, 37 грн. /т. 2 а.с. 93-95/.

В порушення п. 17.7 договору застави, яким заставодавець ОСОБА_4 зобовязався не здійснювати відчуження предмету застави без письмової згоди заставодержателя, ОСОБА_4 продав вищевказаний автомобіль.

Відповідно до листа Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Комінтернівського району та м. Южного № 7/9-205 від 16.04.2015 року автомобіль марки ТЗ: ТОYОТА; модель САМRY; випуск 2005 року зареєстрований на підставі біржової угоди серії ОП № 00025 від 31.03.2009 року видана Південною Товарною Біржею на ім'я ОСОБА_3 Попередній власник автомобіля ОСОБА_5 /т.1 а.с. 208/.

Постановляючи рішення та відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні вимог про звернення стягнення на заставне майно, суд першої інстанції посилається на те, що відповідач ОСОБА_3, який придбав автомобіль, є добросовісним набувачем, згідно до ст. 388 ЦК України та те, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 09.09.2013 року обтяження на автомобіль, який є заставним майном відсутні.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із договором застави звернення стягнення та реалізації предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжував надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду нерухомого майна.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем.

Відповідно до ст. 627 ЦК країни сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки ТЗ: ТОYОТА; модель САМRY; випуск 2005 року, який є заставним майном, зареєстрований на підставі біржової угоди серії ОП № 00025 від 31.03.2009 року на ім'я ОСОБА_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу також видано на ім'я ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 54/.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню, так як не зважаючи на зміну власника автомобіля, як заставного майна, застава зберігає силу.

Відносно позовних вимог про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача 200 грн. суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про закриття провадження по справі в цій частині, так як відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі № 6-942цс16.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження сплати судового збору позивачем при звернені до суду з даними вимогами, отже враховуюче задоволення позову витрати підлягають стягненню с відповідача на користь держави у розмірі визначеному ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на заставне майно скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НЕН0АЕ00000009 від 29 червня 2005 року, укладений між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, яка станом на 12 серпня 2011 року складає 75 674 грн. 12 коп., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки ТОYОТА; модель САМRY; рік випуску 2005 року, тип ТЗ: седан, номер кузова/ шасі: JTDBE 38K603011648, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (67500 Одеська область, Комінтернівський район, село Комінтернівське, вул. Суворова, будинок № 15, ІПН НОМЕР_2) шляхом продажу вказаного автомобіля Приватним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 743 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_6