29.07.2016 Справа № 363/1277/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Купрієнка С.І.

при секретарі - Рибки І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КПО Гарант» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в квітні 2016 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в 14 травня 2001 року на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «КПО Гарант» № 1 від 14.05.2001 року його було призначено на посаду директора ТОВ «КПО Гарант». 23.12.2013 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин, на підставі ст. 40 КЗпП України з 20.12.2013 року. В день звільнення з роботи йому не було видано трудову книжку, не було виплачено заробітну за період з березня 2013 року по 20.12.2013 року в сумі 60 797, 13 грн., не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14 506, 50 грн, не повідомлено його про належні йому до виплати суми та не ознайомлено його з наказом про звільнення під особистий підпис з невідомих причин.

29.12.2015 року відповідач перерахував йому грошові кошти у сумі 55 652, 13 грн. при цьому довідки про кількість днів невикористаної відпустки та розмір грошової компенсації йому надано не було. Станом на 30.03.2016 року відповідач не сплатив йому заборгованість по заробітній платі за жовтень-листопад 2013 року та за 15 робочих днів грудня 2013 року в розмірі 17 512, 14 грн. та заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 139, 36 грн. Зазначив що сума середнього заробітку на день предявлення позову до суду яку відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 255 371, 41 грн. На підставі ч. 1 ст. 116, ст. 83 КЗпП вважає дії відповідача незаконними.

На підставі викладеного позивач просить зобовязати ТОВ «КПО Гарант» нарахувати йому заробітну плату за жовтень-листопад 2013 року та 15 робочих днів грудня 2013 року; стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за жовтень-листопад 2013 року та 15 робочих днів грудня 2013 року в сумі 17 512, 14 грн., заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2 139, 36 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку по виплаті заробітної плати з березня 2013 року по березень 2016 року у розмірі 255 371, 41 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених підстав в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі, надавши суду письмові пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, оскільки звільнення позивача було здійснено на законних підставах згідно законодавства, оскільки ОСОБА_1 з дня поновлення його на посаді з 01.10.2013 року по день звільнення безпідставно не з»являвся на роботі, а оскільки ОСОБА_1 не з'являвся на робочому місці , тому ТОВ КПО Гарант» не мало права нараховувати йому заробітну плату. Крім того, звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі, у якій просить закрити провадження у справі у звязку з тим, що предявлені позивачем позовні вимоги вже розглянуті та рішення набрало законної сили, а тому просить суд відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14 травня 2001 року ТОВ «КПО Гарант» винесено наказ № 01 к про призначення на посаду директора ТОВ «КПО Гарант» ОСОБА_1 з 14 травня 2001 року на підставі рішення загальних зборів товариства протоколу № 1 від 14 травня 2001 року (а.с. 3-4).

На підставі протоколу загальних зборів учасників № 24 від 23.12.2013 року 23.12.2013 року було винесено наказ № 32 відповідно до якого було звільнено ОСОБА_1 з посади директора за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 20.12.2013 року (а.с. 5).

Як вбачається з довідки виданої ТОВ «КПО Гарант» від 20.10.2014 року « 20/10-14 ОСОБА_1 була нарахована, але ним не отримана заробітна плата за період з березня 2013 року по вересень 2013 року в сумі 43 284, 99, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 12 367, 17 грн. (а.с. 6).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу ТОВ «КПО Гарант» з 1.10.2013 року по 20.12.2013 року ОСОБА_1 на робочому місці не зявлявся, про що ставилася відмітка «ПР» (а.с. 59-64).

31.10.2013 року, 29.11.2013 року,19.12.2013 року були складені акти у складі комісії в.о. директора ОСОБА_3, начальника юридичного відділу ОСОБА_2, головного бухгалтера ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 був відсутній на своєму робочому місці в період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року; 01.11.2013 року по 29.11.2013 року; 02.12.2013 року по 19.12.2013 року (а.с. 65-67).

Як вбачається з матеріалів справи 30.11.2015 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «КПО Гарант» заяву з проханням виплатити належну йому заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, разом з грошовою компенсацією за невикористану відпустку та з урахуванням встановленої чинним законодавством індексації. Виплату здійснити просив шляхом перерахунку на його особистий розрахунковий рахунок № 0560 в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» МФО 351005, код отримувача НОМЕР_1 (а.с. 41-43).

Згідно платіжного доручення № 1520 від 29.12.2015 року ТОВ «КПО Гарант» перерахував на рахунок ОСОБА_1, який останній зазначив в поданій заяві від 30.11.2015 року виплату депонованої заробітної плати, компенсації відпустки в сумі 55 652, 13 грн. (а.с. 58).

21.10.2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «КПО Гарант» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. (а.с. 27-30).

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він з 1.10.2013 року по дату звільнення не зявлявся на робочому місці, окрім того даний факт було встановлено і рішенням Вишгородського районного суду від 21.10.2014 року, а тому підстав для зобовязання ТОВ «КПО Гарант»

нарахувати позивачу заробітну плату за жовтень-листопад 2013 року та 15 робочих днів грудня 2013 року не вбачає.

З урахуванням зазначених вище обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог та не доведення їх належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,60,61,212-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя