Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„14 вересня 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

позивача не зявився

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на підставі повної матеріальної відповідальності працівника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на його користь 70 821 грн. 21 коп. та судові витрати в розмірі 708 грн. 21 коп.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_2 з 12.05.2006 року до 02.12.2014 року за трудовим договором, укладеним з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, працювала продавцем у магазині «Михаїл», який розташований по вул. Паркова (бувша вул.Леніна), буд. 20, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області.

01 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 04 листопада 2014 року в результаті ревізії підзвітних відповідачеві товарно матеріальних цінностей, виявлено нестачу товарно грошових цінностей на суму 102 574 грн. 47 коп., серед яких дольова частина ОСОБА_2 складає 44 880 грн. 37 коп. Нестача грошових цінностей виникла в результаті умисного внесення виправлень сум виручки і загальних сум у внутрішній документації в період з 18.07.2014 року по 04.11.2014 року та особистого боргу в сумі 20 351 грн. 77 коп. Відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховані відсотки річних та інфляційних витрат. Загальна сума коштів, що підлягає стягненню із відповідача становить 70 821 грн. 21 коп.

При розгляді справи позивач ОСОБА_3 подав уточнення до позовних вимог, просить зменшити суму позову з 70 821 грн. 21 коп. до 68 068 грн. 50 коп. у звязку зі зменшенням боргу населення з 5 895 грн. 95 коп. до 662 грн. 65 коп. (5 233 грн. 30 коп. грошових коштів повернуто населенням) (а.с.46).

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 03 грудня 2010 року (а.с.15-16) позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві з урахуванням уточнення позовних вимог та просять їх задовольнити, стягнувши з ОСОБА_2 68 068 грн. 50 коп. майнової шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків та судові витрати.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов визнала частково, лише в сумі 20 351 грн. 77 коп., які вона брала товаром в магазині «Михаїл» в рахунок заробітної плати. В іншій частині просить в задоволенні позову відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у цивільному процесі це особа, на захист суб'єктивних прав якої порушено цивільну справу. Відповідач це особа, яка за заявою позивача або іншого ініціатора процесу залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обов'язку щодо поновлення суб'єктивного права позивача, яке зазнало посягання. Процесуальні права сторін це встановлені та гарантовані законом можливості вибору поведінки щодо участі у суді при розгляді та вирішенні цивільної справи, які забезпечують отримання захисту своїх суб'єктивних прав, які зазнали посягання або існує ймовірність такого.

У відповідності до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів сумі 70 821 грн. 21 коп. на підставі повної матеріальної відповідальності працівника. Свої вимоги дана особа обґрунтовує тим, що між ним - ОСОБА_3 - фізичною особою, яка використовує найману працю і продавцем ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі, було укладено трудовий договір та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.03-04).

Згідно з ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання, а також коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2006 року письмовий трудовий договір № 76 було укладено між іншою фізичною особою, яка використовує найману працю - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, яка була прийнята на роботу комірником (а.с.48-49). Відповідно до змін № 6 від 01 лютого 2012 року до вищевказаного трудового договору № 76 від 12.05.2006 року, фізична особа підприємець ОСОБА_1 та працівник ОСОБА_2 внесли зміни до трудового договору, а саме: до п.2 ОСОБА_2 зобовязана виконувати роботу продавця продовольчих товарів (а.с.51).

01 лютого 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також було укладений письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.50), згідно якого ОСОБА_2 виконує роботу продавця та бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їй матеріальних цінностей.

Дані обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 немає жодних трудових правовідносин, позивачем ОСОБА_3 не надано на адресу суду письмового трудового договору та письмового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, на які позивач посилається в своєму позові. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем у справі.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Належними є сторони, які є субєктами спірних правовідносин. Належність позивача та відповідача визначається перш за все, за нормами матеріального права.

Неналежний позивач - це особа, якій не належить право вимоги по пред'явленому в суді позову. Діюче законодавство не передбачає заміни неналежного позивача. Суд відкривши провадження по даній справі, з'ясувавши всі дійсні обставини справи і переконавшись, що позивач не має правових підстав для вимоги, приходить до переконання про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, відшкодування судових витрат в порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на підставі повної матеріальної відповідальності працівника - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 вересня 2016 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_4