З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 липня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що на підставі договору дарування від 08.06.1998 року вона є власником житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таганрогська, 17. Відповідачка по справі є племінницею позивачки.
Позивачка зареєструвала відповідачку у будинку 07.02.2002 р.
У 2007 році відповідачка вийшла заміж та створила сімю, забрала свої речі та пішла на інше постійне місце проживання.
На теперішній час відповідач зареєстрована, але фактично не проживає у будинку.
Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
В судове засідання сторони не явилися, сторона позивач просила справу розглядати без її участі, на заочний розгляд справи заперечень не надала.
В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно.
Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову.
Ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі договору дарування від 08.06.1998 року є власником житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таганрогська, 17.
Такий будинок є адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За поясненнями позивача відповідач в спірному будинку з 2007 року не проживає.
І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із довідкою голови квартального комітету № 308 від 04.06.2016 року, згідно якої відповідач не проживає у спірному житловому будинку з 09.09.2007 року.
При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного.
На підставі викладеного, керуючись ст. 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таганрогська, 17.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін