Провадження №22-ц/784/1728/16
Справа номер 478/859/14-ц
Провадження номер 22-ц/784/1728/16 Головуючий суду першої інстанції: Сябренко І.П.
Категорія - 44 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області

від 23 липня 2014 року,

ухвалене за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про виселення

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з указаним позовом.

Зазначало, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2013 року у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 у розмірі 205 272 грн.87 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1

Банком направлено на адресу відповідача вимогу про звільнення будинку, однак він протягом встановленого строку добровільно зі спірного приміщення не виселився.

З огляду на викладене, позивач просив суд виселити ОСОБА_4 із вищевказаного будинку.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог про виселення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала у борг 82 995 грн. із кінцевим терміном повернення 18 квітня 2028 року.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Предмет іпотеки належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 березня 2008 року №129.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2013 року, що набрало законної сили 12 червня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 у розмірі 205 272 грн. 87 коп. за кредитним договором від 18 квітня 2008 року звернуто стягнення на житловий будинок по АДРЕСА_1

Згідно з довідками виконкому Казанківської селищної ради Миколаївської області та Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області у вказаному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

На виконання вимог Закону України «Про іпотеку» 28 березня 2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про добровільне виселення з будинку, що є предметом іпотеки, однак відповідач у встановлений строк житловий будинок не звільнив.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст.109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду.

Матеріали справи свідчать, що кредит ОСОБА_5 надавався 18 квітня 2008 р. для споживчих цілей. Предмет іпотеки за кредитні кошти не придбавався. Він належав іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 березня 2008 р. №129.

Отже, при виселенні відповідача з предмету іпотеки йому необхідно надати інше постійне жиле приміщення, про що зазначити у рішенні суду.

За відсутності такого житла позов про виселення не може бути задоволений.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції вказаного не зазначив, але виходив із того, що Банком не дотримано порядку виселення мешканців із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, встановленого ст.109 ЖК УРСР, ст.40 Закону України «Про іпотеку».

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку є правильним, хоча судом і викладені інші мотиви.

Згідно з ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки його результат є правильним.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: