Справа № 591/8599/15-ц
Провадження № 2/591/512/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 02 серпня 1986 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який 08 січня 1997 року було розірвано. Відповідно до вимог СК України об'єктом спільної сумісної власності з відповідачем є домоволодіння, загальною площею 38,8 кв.м., та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8, придбані 01.09.1994 року на ім'я відповідача. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та 1/2 земельної ділянки.

В процесі слухання справи представники позивача позовні вимоги підтримували в повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що спірне домоволодіння та земельна ділянка були придбані за кошти, отримані від продажу квартири, належної відповідачу. Під час шлюбу спірний будинок не добудовувався, капітальний ремонт не проводився і спільні кошти подружжя в нього не вкладалися. Все спільне майно позивач забрала при розірванні шлюбу. Тому просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. При необхідності застосувати позовну давність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі з 02 серпня 1986 року перебували у шлюбі, який 09 січня 1997 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 11).

28 лютого 1997 року позивач вдруге одружилася та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.10).

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профкому виробничого об'єднання «Хімпром» від 06.05.1980 року ОСОБА_3 (матері відповідача у справі) виділено 3 кімнатну квартиру, площею 37,74 кв.м. на сім'ю з 4 чоловік (а.с.120).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.11.1992 року №405 оформлено обмін жилих приміщень ОСОБА_4, яка має сім'ю у складі 2 чоловік, що проживає в однокімнатній з житловою площею 17,77кв.м. квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, одиноким, що проживає в однокімнатній з жилою площею 15,76кв.м. квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_3, яка має сім'ю у складі 4 чоловік, та її сином ОСОБА_2, який має сім'ю у складі 3 чоловік, що проживають в трикімнатній з житловою площею 38,8 кв.м. квартирі АДРЕСА_3. Після обміну ОСОБА_6 з ОСОБА_7 проживають АДРЕСА_3; ОСОБА_3 - АДРЕСА_4; ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 (а.с.121).

Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_6 належить на праві приватної сумісної власності відповідачу та його доньці ОСОБА_8 (а.с.123)

02 вересня 1994 року була продана квартира АДРЕСА_7, що підтверджується копією договору (а.с. 12).

Згідно договору від 01 вересня 1994 року ОСОБА_2 придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_8 та розташованого на земельній ділянці 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходиться одноповерховий жилий будинок, жила площа якого становить 22, 17 кв.м. з надвірними будівлями: вбиральна «Г», сарай «Ж», погріб п/г, огорожа №1-2, сарай «Е», гараж «Ж»(а.с. 15).

Вказаний договір купівлі-продажу не скасований, питання про визнання його недійсним не ставиться, тобто власником спірного домоволодіння відповідно до вказаного документу є відповідач.

Згідно рішення IV скликання XXIV сесії Сумської міської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_8, площею 0,0605 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (а.с.138-139). Вказане рішення не є предметом оспорення.

Згідно наданих суду видаткових накладних та квитанцій, після розірвання шлюбу, відповідачем проводився капітальний ремонт в спірному будинку (а.с. 170-197). Проведення різних ремонтних робіт в будинку після розірвання шлюбу сторонами підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що в 2001 році вперше потрапив до будинку, останній знаходився в аварійному стані. Після цього вони разом з відповідачем почали робити ремонт. Кошти на ремонтні роботи надала родина сестри, 40 тис. грн.. надала мати відповідача.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що жити в будинку до ремонту було неможливо, кошти на ремонтні роботи надавала ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що приймала участь в ремонті будинку, ремонт проводила сестра відповідача.

Свідок ОСОБА_3, пояснила, що спірне домоволодіння було придбане за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, гаражу та орденів. Позивач коштів в будинок не вкладала. Приватизація земельної ділянки відбувалася без її участі.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ремонт в будинку було розпочато приблизно в 1999-2000 році, встановлено вікна, двері, обігрівач води, душову кабінку, проведено воду. станом на 2013 рік будинок потребував косметичного ремонту, сарай завалився, отоплення було відключено.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в 1998 році почала проживати разом з відповідачем, будинок потребував ремонту. Позивач коштів на утримання будинку та доньки не надавала. Ремонт здійснювали за власні кошти.

Відповідач постійно залишається зареєстрованим у спірному будинку, в зв»язку з погіршенням стану здоров»я ( на даний час він є інвалідом 1-ї групи), мешкає в родині сестри.

Спірний будинок тривалий час перебував без нагляду, що відобразилося на його технічному стані, В період з 2000 по 2005 рік відповідач мешкеаві з іншою жінкою і разом вони проводили ремонтні роботи в будинку, в подальшому ( починаючи з 2014 року) за кошти членів родини відповідача в будинку були проведені ремонтні роботи.

Ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 цього кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 29 для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно п. п 23, 24 Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Враховуючи надані докази, пояснення свідків, судом встановлено, що у подружжя не було спільних накопичень. спірний будинок був придбаний за рахунок продажу квартири, приватизованої на ім»я відповідача та його доньки, а не за сумісні кошти подружжя. Доказів на підтвердження того, що для придбання спірного будинку були використані спільні кошти подружжя суду надано не було.

Доказів на підтвердження доводів позивача про використання для придбання будинку коштів від продажу квартири батька позивача також не надано.

Позивач знялася з реєстрації, змінила місце проживання, забрала всі належні їй речі, тривалий час не цікавилася будинком.

Враховуючи всі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в позові необхідно відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 57,60 СК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212, 214-215, 224-226ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова

20 вересня 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Тищенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 02 серпня 1986 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який 08 січня 1997 року було розірвано. Відповідно до вимог СК України об'єктом спільної сумісної власності з відповідачем є домоволодіння, загальною площею 38,8 кв.м., та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8, придбані 01.09.1994 року на ім'я відповідача. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та 1/2 земельної ділянки.

В процесі слухання справи представники позивача позовні вимоги підтримували в повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що спірне домоволодіння та земельна ділянка були придбані за кошти, отримані від продажу квартири, належної відповідачу. Під час шлюбу спірний будинок не добудовувався, капітальний ремонт не проводився і спільні кошти подружжя в нього не вкладалися. Все спільне майно позивач забрала при розірванні шлюбу. Тому просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. При необхідності застосувати позовну давність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі з 02 серпня 1986 року перебували у шлюбі, який 09 січня 1997 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 11).

28 лютого 1997 року позивач вдруге одружилася та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.10).

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профкому виробничого об'єднання «Хімпром» від 06.05.1980 року ОСОБА_3 (матері відповідача у справі) виділено 3 кімнатну квартиру, площею 37,74 кв.м. на сім'ю з 4 чоловік (а.с.120).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.11.1992 року №405 оформлено обмін жилих приміщень ОСОБА_4, яка має сім'ю у складі 2 чоловік, що проживає в однокімнатній з житловою площею 17,77кв.м. квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, одиноким, що проживає в однокімнатній з жилою площею 15,76кв.м. квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_3, яка має сім'ю у складі 4 чоловік, та її сином ОСОБА_2, який має сім'ю у складі 3 чоловік, що проживають в трикімнатній з житловою площею 38,8 кв.м. квартирі АДРЕСА_3. Після обміну ОСОБА_6 з ОСОБА_7 проживають АДРЕСА_3; ОСОБА_3 - АДРЕСА_4; ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 (а.с.121).

Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_6 належить на праві приватної сумісної власності відповідачу та його доньці ОСОБА_8 (а.с.123)

02 вересня 1994 року була продана квартира АДРЕСА_7, що підтверджується копією договору (а.с. 12).

Згідно договору від 01 вересня 1994 року ОСОБА_2 придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_8 та розташованого на земельній ділянці 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходиться одноповерховий жилий будинок, жила площа якого становить 22, 17 кв.м. з надвірними будівлями: вбиральна «Г», сарай «Ж», погріб п/г, огорожа №1-2, сарай «Е», гараж «Ж»(а.с. 15).

Вказаний договір купівлі-продажу не скасований, питання про визнання його недійсним не ставиться, тобто власником спірного домоволодіння відповідно до вказаного документу є відповідач.

Згідно рішення IV скликання XXIV сесії Сумської міської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_8, площею 0,0605 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (а.с.138-139). Вказане рішення не є предметом оспорення.

Згідно наданих суду видаткових накладних та квитанцій, після розірвання шлюбу, відповідачем проводився капітальний ремонт в спірному будинку (а.с. 170-197). Проведення різних ремонтних робіт в будинку після розірвання шлюбу сторонами підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що в 2001 році вперше потрапив до будинку, останній знаходився в аварійному стані. Після цього вони разом з відповідачем почали робити ремонт. Кошти на ремонтні роботи надала родина сестри, 40 тис. грн.. надала мати відповідача.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що жити в будинку до ремонту було неможливо, кошти на ремонтні роботи надавала ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що приймала участь в ремонті будинку, ремонт проводила сестра відповідача.

Свідок ОСОБА_3, пояснила, що спірне домоволодіння було придбане за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, гаражу та орденів. Позивач коштів в будинок не вкладала. Приватизація земельної ділянки відбувалася без її участі.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ремонт в будинку було розпочато приблизно в 1999-2000 році, встановлено вікна, двері, обігрівач води, душову кабінку, проведено воду. станом на 2013 рік будинок потребував косметичного ремонту, сарай завалився, отоплення було відключено.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в 1998 році почала проживати разом з відповідачем, будинок потребував ремонту. Позивач коштів на утримання будинку та доньки не надавала. Ремонт здійснювали за власні кошти.

Відповідач постійно залишається зареєстрованим у спірному будинку, в зв»язку з погіршенням стану здоров»я ( на даний час він є інвалідом 1-ї групи), мешкає в родині сестри.

Спірний будинок тривалий час перебував без нагляду, що відобразилося на його технічному стані, В період з 2000 по 2005 рік відповідач мешкеаві з іншою жінкою і разом вони проводили ремонтні роботи в будинку, в подальшому ( починаючи з 2014 року) за кошти членів родини відповідача в будинку були проведені ремонтні роботи.

Ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 цього кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 29 для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно п. п 23, 24 Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Враховуючи надані докази, пояснення свідків, судом встановлено, що у подружжя не було спільних накопичень. спірний будинок був придбаний за рахунок продажу квартири, приватизованої на ім»я відповідача та його доньки, а не за сумісні кошти подружжя. Доказів на підтвердження того, що для придбання спірного будинку були використані спільні кошти подружжя суду надано не було.

Доказів на підтвердження доводів позивача про використання для придбання будинку коштів від продажу квартири батька позивача також не надано.

Позивач знялася з реєстрації, змінила місце проживання, забрала всі належні їй речі, тривалий час не цікавилася будинком.

Враховуючи всі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в позові необхідно відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. ст. 57,60 СК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212, 214-215, 224-226ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова