У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Мукачівської міської ради, ОСОБА_4, третя особа - міськрайонне управління Держкомзему у м. Мукачеве та Мукачівському районі, про скасування рішення міської ради, визнання недійсним та скасування реєстрації державного акта на право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати незаконним та скасувати п. 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 про затвердження акта комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та про встановлення межі землекористувань між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із кадастровим планом, виготовленим ТОВ «ГТЗ-Сервіс» та ФОП ОСОБА_6;

- визнати недійсним та скасувати державний акт від 19 жовтня 2009 року серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку площею 0,0587 га по АДРЕСА_1 у м. Мукачеве, виданий відповідачу на підставі рішення 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 71, та скасувати його державну реєстрацію.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що його батькові ОСОБА_7 була надана земельна ділянка площею 600 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 листопада 1956 року, а рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 15 березня 1977 року № 78 було затверджено акт прийому в експлуатацію побудованого ОСОБА_7 на вказаній житловій ділянці житлового будинку; при цьому межа із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становила 0,50 м; вказав, що після смерті батька у січні 1995 року будинковолодіння по АДРЕСА_2 успадкувала дружина батька - ОСОБА_8, яка 08 червня 2007 року відчужила будинок позивачу на підставі договору купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що у 2004 році ОСОБА_4, набувши право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Мукачеве, самовільно, без його відома, знищив межові знаки між їхніми земельними ділянками, демонтував металеву огорожу, яка розділяла їхні домоволодіння на відстані 0,50 м від його житлового будинку, та збудувавши капітальний бетонний паркан, захопив частину його земельної ділянки, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та у частині скасування його державної реєстрації, виходив з того, що право власності ОСОБА_4, посвідчене державним актом, є похідним від рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він набув право власності; при цьому, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування п. 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023, суд дійшов висновку про його відповідність вимогам закону.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення місцевого суду без змін, виходив з того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2012 року, встановлено, що до ОСОБА_3 відповідно до закону, чинного на час укладення ним договору купівлі-продажу будинку у 2007 році, безспірно перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій його було розміщено та яка необхідна для його обслуговування, а інша частина земельної ділянки перейшла у його користування в тих межах, які фактично існували на момент укладення договору, таким чином дійшовши висновку, що ОСОБА_3 придбав будинок через три роки після купівлі будинку ОСОБА_4, та коли огорожа вже була встановлена відповідачем, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його реєстрації.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 листопада 1956 року № 365 ОСОБА_7 було відведено для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_3, на підставі якого 19 грудня 1956 року між виконавчим комітетом Мукачівської міської ради та ОСОБА_7 було укладено договір про надання останньому зазначеної земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, а 16 лютого 1957 року проведено відведення земельної ділянки в натурі (а. с. 19).

Після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, житловий будинок по АДРЕСА_2 у м. Мукачеве успадкувала його дружина ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3238, а 08 червня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу відчужила його позивачу, який 16 червня 2007 року зареєстрував право власності у комунальному підприємстві «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Судами також установлено, що 02 липня 2004 року ОСОБА_4 придбав суміжне домоволодіння АДРЕСА_1 та відповідно до рішення Мукачівського міськвиконкому від 21 квітня 2005 року № 106 здійснив прибудову до нього і його реконструкцію.

Рішенням 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Мукачеве, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Пунктом 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян м. Мукачева» затверджено акт комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та встановлено межу землекористувань між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з кадастровим планом, виготовленим ТОВ «ГТЗ-Сервіс» (2008 року), позначену літерами В-Г, та згідно з кадастровим планом, виготовленим ФОП ОСОБА_6 (2007 року), позначену літерами Г-А (а. с. 131).

14 жовтня 2009 року на підставі рішення 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 року відділом Держкомзему ум. Мукачеве ОСОБА_4 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Мукачеве, загальною площею 0,587 га.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Мукачівської міської ради та ОСОБА_4 про скасування п. 8 рішення 49 сесії 5 скликання Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 № 1023.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року, залишеним без змін в цій частині ухвалою суду касаційної інстанції від 21 жовтня 2015 року, визнано незаконним та скасовано п. 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023, яким затверджено акт комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та встановлено межі землекористувань між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

При цьому, скасовуючи рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його державної реєстрації і направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 жовтня 2015 року зазначав, що представник Мукачівської міської ради визнав позов ОСОБА_3 в частині вимог про визнання незаконним та скасування п. 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023, а також пояснював, що при виготовленні кадастрового плану помилково були встановлені межі на відстані 0,38 м від будинку позивача, а не 0,50 м, у зв'язку із чим оскаржуваним рішенням сесії міської ради та виданим державним актом про право власності на землю порушуються права ОСОБА_3

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не врахував, що колишньому власнику будинку ОСОБА_7 спірна земельна ділянка була надана у 1956 році на підставірішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 листопада 1956 року № 365, в подальшому ця земельна ділянка не вилучалась, а відтак до нових власників будинку - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 перейшло право користування тією земельною ділянкою, яка була надана у встановленому законом порядку колишньому власнику будинку - ОСОБА_7

З огляду на вказане висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 став власником будинку у 2007 році, а земельна ділянка була надана відповідачу у 2004 році, а відтак права позивача не порушено, є необґрунтованими.

Таким чином суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи не встановив фактичні обставини справи, не визначився із характером правовідносин та не з'ясував чи існує накладення земельних ділянок відповідача та позивача з урахуванням меж, визначених у 1956 році, а тому передчасно відмовив у позові, не усунувши недоліків, які були допущені цим же судом при первинному розгляді, у зв'язку з чим, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана