Провадження № 2/344/4363/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.11.2001 року, актовий запис №12, сина ОСОБА_4, 18.06.2012 року залишити на проживання із батьком, не змінювати прізвище на дошлюбне, стягнення судових витрат.

Позивач 01.12.2016 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, вказавши на намір примиритися із позивачем.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 08.11.2001 року, виданого відділом реєстрації виконкому Городницької сільської ради Городенківського району, сторони зареєстрували шлюб 08.11.2001 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 12 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач з відповідачем останній період сімейні відносини не підтримують, постійно виникало в них непорозуміння, шлюб існує формально.

Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).

В судовому засіданні відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки має намір зберегти сім'ю та примиритися із дружиною. Однак, подавши до суду заяву 1 грудня 2016 року позивач просила розірвати шлюб, вказавши на те, що наданий судом термін на примирення (ухвала суду від 26.09.2016 року) не приніс результату, примиритися сторонам не вдалося і тому вона наполягає на розірванні шлюбу.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. При цьому суд звертає увагу на те, що судом надавалося час сторонам для примирення, а перебування у шлюбі є виключно добровільним, а тому позиція відповідача щодо заперечення проти позову не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Проти залишення сина ОСОБА_4 на проживання із батьком відповідач не заперечував.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що зареєстрований 08.11.2001 року у відділі реєстрації виконкому Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з батьком ОСОБА_2.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу прізвище позивача «ОСОБА_3» не змінювати на дошлюбне.

Після набрання законної сили рішення суду надіслати до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового засідання, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Польська М.В.