Справа № 489/549/16-ц
Номер провадження 2/489/856/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у розмірі 103302,25 грн. з терміном до 27.08.2013, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 561359,65 грн.

29.04.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення. Вказує, що ОСОБА_1 свідомо приховує інформацію про факт продажу автомобіля, що належав відповідачу та часткового або і повного погашення за рахунок отриманих коштів кредитної заборгованості. Відповідач також зазначив, що повністю не погоджується з розміром нарахованої пені. Просив суд застосувати строки позовної давності та зменшити розмір заборгованості.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заперечення проти позову, просив врахувати суму коштів отриманих банком при реалізації предмету застави, застосувати строк позовної давності та зменшити розмір неустойки.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

28.08.2008 відповідачу було надано кредит у розмірі 103302,25 грн. з терміном до 27.08.2013, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитно-заставного договору, яка засвідчила факт його укладення. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2010 ухвалено передати у заклад Банку шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставне майно - транспортний засіб "Mercedes-Benz 200E". В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKH3A3 від 28.08.2008 в сумі 104883, 64 грн. звернуто стягнення на вказаний автомобіль.

Судом встановлено, що згідно з вище вказаним рішенням суду транспортний засіб було продано позивачем 25.09.2015. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості станом на 25.01.2016 грошові кошти, отримані від продажу транспортного засобу були зараховані Банком в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме: 32589,32 грн. - погашення тіла кредиту; 44890,25 грн. - погашення відсотків; 49275,16 грн. - погашення комісії, що підтверджується меморіальними ордерами.

За таких обставин, посилання відповідача на той факт, що ОСОБА_1 приховав продаж заставного автомобіля та не зарахував кошти від його продажу на погашення заборгованості спростовуються матеріалами справи.

З розрахунку заборгованості за договором №NKH3A3 від 28.08.2008 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 25.01.2016 становить 561359,65 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 66044,38 грн., заборгованості за пенею 468345,76 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 26719,51 грн.

Відповідач у запереченнях просив застосувати строк позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Як вбачається з наданих суду Банком меморіальних ордерів, 25.09.2015 банком зараховано кошти, які надійшли від реалізації предмета застави (сума реалізації 127 000 грн.) в розмірі 32589,32 грн. на погашення тіла кредиту, 44890,25 грн. на погашення процентів та 49275,16 на погашення комісії.

Предмет застави реалізовано в примусовому порядку, тому погашення заборгованості не можна вважати діями відповідача, що свідчать про визнання ним боргу.

Право позивача на стягнення пені та штрафів виникло у 2009 році, коли відповідач перестав виконувати свої зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено річний строк позовної давності по стягненню пені та штрафів.

Заборгованість по тілу кредиту складала 98 633,7 грн. та після зарахування 32589,32 грн. від реалізації предмета застави, становить 66 044,38 грн. Наявність і реалізація рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не є перешкодою для звернення стягнення заборгованості за кредитним договором (залишку).

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини вимог (11,81%), у розмірі 994,45 грн.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 29.11.1982 р. н., РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №NKH3А3 від 28.08.2008 в розмірі 66294 (шістдесят шість тисяч сорок чотири) грн. 38 коп.

В задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» судовий збір у розмірі 994,45 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв