АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2009/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/1516/К/16 інстанції - Скотар Р.Є.
Категорія № 32 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - представника відповідача Сідлецької Світлани Олексіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АреслорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Публічного акціонерного товариства «АреслорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АреслорМіттал Кривий Ріг»), в якому просила суд відшкодування моральної шкоди та просить стягнути з відповідача на її користь 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв'язку з каліцтвом та втратою здоров'я її чоловіком внаслідок нещасного випадку на підприємстві. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 25 листопада 2014 року під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача був травмований і висновком МСЕК від 18 березня 2015 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та 2-гу групу інвалідності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року в задоволеннні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що у зв'язку із втратою її чоловіком професійної працездатності та встановленням групи інвалідності, їй також спричинена моральна шкода, оскільки її чоловік втратив високооплачувану роботу, і вона, як дружина, змушена змінити свій звичний спосіб життя, оскільки її чоловік потребує стороннього догляду, у зв'язку із чим вона та їх неповнолітні діти постійно перебувають у напруженому психічному стані.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «АреслорМіттал Кривий Ріг» просить її відхилити, а рішення суду - залишити без змін, як, на думку позивача, законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На думку колегії суддів, рішення суду відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4.(а.с.25).

Згідно з актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), який стався з електрогазозварником 5 розряду цеху ремонту обладнання №1 ремонтного виробництва ПАТ «АреслорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_4 25 листопада 2015 року о 9 годині 45 хвилин основною причиною нещасного випадку (аварії) визнано незадовільний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (технічна причина), окрім цього, причиною встановлено невиконання посадових обов'язків - п.3.15 посадової інструкції механіка дільниці (утримання та ремонт механообладнання) агломераційного цеху №2 ПІ.708.23607.32; п.п.3.1.8, 3.3.9.5 посадової інструкції механіка дільниці №1 з ремонту обладнання агломераційних цехів цеху ремонту обладнання №1 ремонтного виробництва ПІ.099.3115.026; п.п.6.3.3. 9.2, 9.3 СТП 196-11:2012 "Порядок застосування нарядів-допусків при виконанні робіт підвищеної небезпеки. Система управління охороною праці"; п.п. 2.16, 2.3. 2.9, 3.8, 3.9 "Положення про застосування нарядів-допусків при виконанні робіт підвищеної небезпеки на підприємствах та в установах Міністерства металургії СРСР" НПАОП 27.0-4.02-90; п.10 глави 1 розділу ІІІ "Правил охорони праці під час ремонту устаткування на підприємствах чорної металургії» НПАОП 27.1 -1.06-08 (організаційні причини ( а.с. 10-14, 11-17, 18-22).

Висновком МСЕК від 18 березня 2015 року (серія 12 ААА №005230) ОСОБА_4 первинно встановлена 65 % втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності з наступним переглядом 01 березня 2016 року. Показане носіння корсету, медикаментозне лікування та лікування в умовах реабілітаційних відділень (а.с.5).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2015 року з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 стягнуто моральну шкоду у розмірі 31000,00 грн. ( а.с.51-54).

Згідно з платіжним доручення № від 12 жовтня 2015 року зазначене рішення суду виконано в повному обсязі (а.с.56).

Крім того, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ОСОБА_4 призначено одноразову допомогу в розмірі 13458,90 грн. та щомісячні страхові виплати в розмірі 3420,40 грн. (а.с. 8, 9).

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_3 посилалась на те, що внаслідок що втрати її чоловіком професійної працездатності та встановленням йому групи інвалідності, у зв'язку із нещасним випадком на виробництві, який стався з вини відповідача, їй також спричинена моральна шкода, оскільки її чоловік втратив високооплачувану роботу, і вона, як дружина, змушена змінити свій звичний спосіб життя у зв'язку із потребою її чоловіком стороннього догляду та вона постійно перебуває у напруженому психічному стані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачу ОСОБА_4 не завдано смертельної травми, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для відшкодування моральної шкоди його дружині ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Аналогічне передбачено ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якої у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2015 року, яке 12 жовтня 2015 року виконано в повному обсязі, з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 стягнуто моральну шкоду у розмірі 31000,00 грн.

Оскільки матеріли справи не містять доказів причинно-наслідкового зв'язку між наслідками виробничої травми, отриманої ОСОБА_4, та моральними стражданнями позивача з приводу зміни звичного способу життя, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Наявності самого тільки факту отримання ОСОБА_4 виробничої травми та встановлення йому втрати професійної працездатності з вини підприємстві відповідача недостатньо для наявності підстав відшкодування моральної шкоди членам його сім`ї, зокрема дружині, оскільки, як зазначено вище, матеріли справи не містять доказів причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними обставинами.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

На думку колегії суддів, із наданих позивачем доказів не вбачається наявність сукупності усіх зазначених вище підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ПАТ «АреслорМіттал Кривий Ріг» на її користь моральної шкоди з підстав недоведеності вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів