АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3476/16-ц 22-ц/774/2433/К/16
Справа № 215/3476/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2433/К/16 суддя Квятковський Я.А.
Категорія - 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

за участю: секретаря Чубіної А.В.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 835200,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що працював на підприємстві відповідача з 12.11.1980 року по 08.12.2015 року виконував роботу відповідно трудового договору на підприємстві відповідача за спеціальністю водій автотранспортних засобів у карєрі.

Первинно втрату працездатності в розмірі 50% та третю групу інвалідності позивачу встановлено в грудні 2015 року безстроково. У звязку з професійною хворобою ОСОБА_3 спричинена моральна шкода, оскільки він змушений був змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, проте лікування не призводить до покращення стану його здоровя, позивачеві важко виконувати будь-яку роботу, він страждає на біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовському відділах хребта, оніміння в дистанальних відділах кінцівок, більше кистях, яка посилюється після фізичних навантаженнях, обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення при рухах, що порушує його нормальні життєві звязки.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача 22000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПрАТ «ПівнГЗК» зазначив, що судом не враховано його доводи щодо відсутності ознак протиправності у діях ПрАТ «ПівнГЗК». До того ж вважає, що судом не досліджено належним чином причино-наслідкового звязку дій відповідача та виникненням моральної шкоди у позивача. Між тим, представник відповідача зауважив на тому, що позивач сам винен в отриманні ним професійного захворювання, оскільки свідомо працевлаштовувався на підприємство відповідача будучи повідомленим про наявність шкідливих факторів трудового процесу та можливі наслідки для його здоровя; та за власної ініціативи продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів протягом більше 33 років. Отже представник відповідача вважає недоведеними обставини щодо причин виникнення моральної шкоди. Між тим, зазначив, що у звязку із неможливістю повного усунення впливу шкідливого фактору, відповідачем повідомлено про це відповідний державний орган, яким надано дозвіл на виконання робіт на підприємстві. Крім того, представник відповідача зазначив, що надана позивачем довідка МСЕК, є лише підставою для виплати йому одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, при цьому не доводить факту спричинення позивачеві моральної шкоди.

Також, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції визначаючи розмір моральної шкоди до стягнення не врахував вимоги розумності та справедливості. Також, зауважив на тому. Що судом належним чином не мотивовано визначений до стягнення розмір моральної шкоди. Вважає, що судом не враховано, матеріального становища на підприємстві, зокрема підвищення податкових платежів, зменшення попиту та падіння цін на залізорудну сировину на внутрішньому та мировому ринках, тощо.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, працюючи протягом тривалого часу, впродовж більше 34 років в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, синдром периферичної ангіодистонії з порушенням трофіки кистей у сполученні з помірно вираженою полірадикулонейропатією попереко-грижовою і шийною білатерально, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу ПФ першого-другого ст., деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів, ПФ першого ст. (а.с.14-16).

Висновком МСЕК від 01.12.2015 року ОСОБА_3 первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 50% та третю групу інвалідності безстроково. (а.с.25).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 20.10.2015 року (а.с.21-24), причиною професійного захворювання ОСОБА_3. є стаж роботи протягом 34 років та 9 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність і тривалість виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем та його обізнаність щодо умов праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового звязку дій відповідача з наслідками що наступили, оскільки, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

У звязку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального становища підприємства відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки неплатоспроможність не звільняє від обовязку відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено ним, без урахування засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Натомість колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 22000 грн. до 20000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 зменшивши цей розмір з 22000,00 грн. до 20000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_4