Номер провадження 2/754/264/16
Справа №754/9656/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Журавської О.В.

за участю секретаря - Лісовської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 76 418, 38 євро (еквівалент станом на 28.05.2015 р. - 1 746 706, 23 грн.), з яких: 70 070, 18 євро - прострочена до повернення сума кредиту; 6 348, 20 євро - прострочені проценти, комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4 206, 3 грн., штраф в розмірі 33 384, 13 грн., посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 1 укладено кредитний договір, внаслідок невиконання останнім вимог якого виникла зазначена заборгованість, а відповідальність поручителя (відповідача 2) настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання, при цьому поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості здійснено позивачем невірно, не надано доказів розміру заборгованості зазначеної в позовній заяві, вимоги позивача є передчасними, оскільки відповідачам не було направлено вимоги щодо необхідності дострокового повернення суми кредиту. Крім вказаного, зазначала, щодо неправомірності стягнення і штрафу і пені, оскільки вони є одним видом цивільної відповідальності, а встановлення плати за управління кредитом є нікчемним та суперечить законодавству України. Зокрема, посилалась на пропущення позивачем строків позовної давності, оскільки, вважає, що перша прострочка у відповідача виникла в 2008 році, а отже, саме з зазначеного часу в банку виникло право на звернення до суду, а пеня розрахована більш ніж за рік. Крім того, позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до поручителя з вимогами про стягнення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 04.07.2008 р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено Кредитний договір № 235, у відповідності до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 78 000 євро, строком до 04.07.2033 р., зі сплатою 13% річних. В свою чергу позичальник зобов'язувався повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом (п.3.3.3 кредитного договору). (а.с. 7-14)

У відповідності до п. 1.4.1 договору за користування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 600, 90 грн., що становить 0, 1 % від суми кредиту.

Згідно з п. 4.5 кредитного договору, за неналежне виконання грошових зобов'язань, передбачених п. 3.3.3 договору, якщо прострочення виконання таких зобов'язань сталося більше ніж на 7 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 20 %, від суми неналежного виконання грошового зобов'язання, розрахований від суми невиконаних зобов'язань, а саме неповернутого кредиту та/або несплачених процентів та /або плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання.

27.11.2008 р. між позивачем та відповідачем 1 укладено додатковий договір №1, у відповідності до якого, сторони домовились, що за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 16, 5 % річних. (а.с. 30)

22.06.2011 р. між позивачем та відповідачем 1 укладено додатковий договір №2, згідно з умовами якого, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14 % річних, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 0, 1 % від суми кредиту. (а.с. 31)

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 04.07.2008 року між сторонами по справі було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 усіх його зобов'язань перед кредитором ( а.с.32-33).

27.11.2008 р. між сторонами по справі укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, у відповідності до якої, поручителю відомо та він погодився зі змінами обсягу боргових зобов'язань відповідача 1, які відбулись у зв'язку з укладенням між банком та позичальником додаткового договору №1 від 27.11.2008 р. (а.с. 36)

22.06.2011 р. між сторонами укладено додатковий договір № 2, згідно з яким поручителю відомо про укладення між банком та позичальником додаткового договору № 2 від 22.06.2011 р. та він з ним ознайомився та згоден солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника з урахуванням нового порядку погашення кредитної заборгованості. (а.с. 37)

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Банк свої зобов'язання за Договором виконав та надав відповідачу 1 кредитні кошти у сумі 78 000 євро, що підтверджується меморіальним ордером №321544 від 04.07.2008 (а.с. 49).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) та не заперечується стороною відповідача 1, ОСОБА_1 свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує.

Отже, станом на 26.06.2015 р. у відповідача 1 утворилась заборгованість у сумі 76 418, 38 євро (еквівалент станом на 28.05.2015 р. - 1 746 706, 23 грн.), з яких: 70 070, 18 євро - прострочена до повернення сума кредиту; 6 348, 20 євро - прострочені проценти, та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4 206, 30 грн., штраф в розмірі 33 384, 13 грн.

Посилання представника відповідача 1 щодо неправильності наданого банком розрахунку, не зазначення в ньому усіх дат погашення відповідачем 1 відсотків за його користування, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки всупереч вимогам, ст.ст.57-60 ЦПК України, представником відповідача 1 не надано суду належних та допустимих доказів наявності будь-яких погашень з боку ОСОБА_1, які не вказані в наданому розрахунку. Так, суду не надано жодних документів на спростування вказаної позивачем заборгованості та її розміру, не надано контр розрахунку, не зазначено, які саме суми не відповідають дійсності.

Зокрема, наданий позивачем розрахунок містить періоди на які нараховується заборгованість, суми розраховані до сплати, у відповідності до Графіку погашення заборгованості, детального розпису загальної вартості платежів (а.с. 15-29,41-48), суми та дати погашення, а розмір штрафних санкцій чітко передбачений кредитним договором.

Ототожнення стороною відповідача 1 понять прострочених процентів та штрафу, а також співставлення зазначених сум як одного виду відповідальності, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, оскільки поняття штрафу регулюється ст. 549 ЦК України та є відповідальністю за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, в той час як прострочені відсотки - це сума несплачених своєчасно процентів за користування кредитом, а не міра цивільної відповідальності за порушення зобов'язання.

Щодо посилань представника відповідача 1 на нікчемність п. 1.4.1 кредитного договору, яким передбачена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0, 1 % від суми кредиту, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено серед іншого, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Між тим, як встановлено судом, відповідач 1 при підписанні кредитного договору та додатків до нього, а саме, Графіку погашення заборгованості та Детального розпису загальної вартості платежів, був ознайомлений банком із умовами кредитування та графіком сплати коштів, про що свідчать його підписи на договорі та додатку.

Відповідач 1 усвідомлював та погодився із такими умовами надання кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також, даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

За умовами п."д" ч.2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Таким чином, кредитний договір між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, зокрема і з п. 1.4.1.

Стороною відповідача 2 не доведена нікчемність вказаної умови кредитного договору та невідповідності її законодавству України.

Щодо заяви представника відповідача 1 про застосування строків позовної давності та припинення договору поруки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України, визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, останній платіж по кредиту було здійснено відповідачем 1 - 10.11.2014 року. До суду позивач звернувся 30.06.2015 р.(а.с. 51), тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

Посилання представника відповідача 1 на те, що перше прострочення по кредиту відбулось в 2008 року, у зв'язку з чим, саме з зазначеного моменту в банку виникло право на звернення до суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Тобто, кожним наступним погашенням по кредиту відповідачем 1 переривались строки позовної давності.

В ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) -п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (зокрема, стягнення неустойки).

У зв'язку з тим, що строк позовної давності до основної вимоги не сплив, а штраф розрахований за період з 04.11.2014 р. по 26.06.2015 р., тобто менш ніж за рік до звернення до суду, суд приходить до висновку, що строки позовної давності в частині стягнення штрафу позивачем не пропущені.

Щодо посилань представника відповідача 1 на припинення договору поруки у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для пред'явлення вимоги, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2015 року позивачем на адреси відповідачів було направлено вимогу про повернення коштів. (а.с. 34). До суду позивач звернувся 30.06.2015 р., тобто в шестимісячний строк з дня направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в 76 418, 38 євро (еквівалент станом на 28.05.2015 р. - 1 746 706, 23 грн.), з яких: 70 070, 18 євро - прострочена до повернення сума кредиту; 6 348, 20 євро - прострочені проценти, та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4 206, 30 грн., штраф в розмірі 33 384, 13 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 30, 37, 60, 88, 169, 179, 209, 212-215, ЦПК України, ст. п.1 ч.2 ст. 11, 509, 525, 526, 527, 530, 549, 554, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №235 від 04.07.2008 р. на суму 76 418, 38 євро (еквівалент станом на 28.05.2015 р. - 1 746 706, 23 грн.), комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4 206, 3 грн., штраф в розмірі 33 384, 13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі по 3 045 грн. відповідно з кожного.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: