Єдиний унікальний номер 243/6507/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2019/2016
Єдиний унікальний номер 243/6507/16-ц Головуючий у 1 інстанції Мінаєв І.М.
Номер провадження 22-ц/775/2019/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2 до Горлівської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації, Донецької обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської міської ради, Донецької обласної державної адміністрації, про визнання права власності в порядку спадкування залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, просив скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки рішення суду необґрунтоване, містить інформацію, яка не відповідає наданим доказам, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме: суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки проживав разом з нею; суд помилково вважав, що правовстановлюючі документи не втрачені, не призначив відео конференцію та не надав можливості представнику позивача дати пояснення по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити.

Представники відповідачів до суду не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представники Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації, Донецької обласної ради надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала по ? частці квартира АДРЕСА_1; ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5; 24 вересня 2013 року померла ОСОБА_5, 18 лютого 2015 року помер ОСОБА_3; постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 від 23 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги заявлені передчасно - суду не надано доказів, що на час смерті ОСОБА_5 спадкоємці проживали разом з нею та фактично прийняли спадщину, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру не втрачено, не встановлено фактів та обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, позивач не позбавлений права оскаржити постанову нотаріуса у встановленому законом порядку, повноваження Горлівської міської ради припинені, тому Горлівська міська рада не є належним відповідачем.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про народження позивача ОСОБА_1 (арк..спр.68), з якого виходить, що його мати ОСОБА_4 «Иосифовна».

В той час, як за свідоцтвом про право власності на житло (арк..спр.10) ? частка спірної квартири належала ОСОБА_4 та за свідоцтвом про смерть (арк..спр.73) померла ОСОБА_4.

Отже, під час розгляду справи достовірно не булі встановлені родинні звязки між позивачем та померлою ОСОБА_4.

З копії спадкової справи (арк..спр.55-77), вбачається, що 20 серпня 2015 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини.

На підставі ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з положень п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

22 червня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 розділу 1 глави 13, пункту 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у звязку з відсутністю у спадкоємця документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві (арк..спр.13).

В той же час в матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на житло від 17 січня 2002 року №64, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по ? частці квартира АДРЕСА_1, право власності зареєстровано в БТІ 21 січня 2002 року за №54376 (арк..спр.10).

Зі спадкової справи (арк..спр.72) вбачається, що нотаріусу було надано оригінал свідоцтва про право власності, про що свідчить її власноручний підпис на штампі «Згідно з оригіналом».

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не встановлено фактів та обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину

Крім того, на підставі ч.1 ст.46 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Аналогічне право нотаріуса передбачено частиною 1 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що звернення до суду з позовом про визнання права власності є передчасним - обгрунтовані.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження дій нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що передбачено ст.50 Закону України "Про нотаріат", тобто доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи безпідставні.

Так само є необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на те, що були доведені обставини прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 за таких підстав.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, ч. 1 ст. 1269 - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано жодного доказу про те, чи прийняв ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4

До апеляційної скарги представником позивача додані довідки ПП «Великан» від 12 серпня 2015 року про те, що ОСОБА_4 на момент смерті була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та про те, що ОСОБА_3 на момент смерті був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 5 кв. 46 (арк..спр.118), на печатках яких зазначено приналежність підприємства до «Донецької народної республіки».

Але на підставі ч. 2, 3 ст. 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, дані довідки є недійсними.

Крім того, згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Позивачем в апеляційній скарзі не зазначено передбачених законом підстав для прийняття нових доказів апеляційним судом.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не призначив судове засідання в режимі відео конференції, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки по-перше, проведення судового засідання в режимі відео конференції є правом, а не обовязком суду, по-друге, відповідне клопотання про це позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось, по-третє, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: