Провадження № 22-ц/779/2465/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В. Горейко М.Д.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Крихівецька сільська рада, про зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки та відновлення межі між земельними ділянками, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

28.07.2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом, посилаючись га те, що являється власником будинковолодіння за адресою вул. 22 січня, 171 у с.Крихівці, Івано-Франківської міської ради. До складу будинковолодіння належить житловий будинок з господарськими спорудами та приватизована земельна ділянка, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Суміжником будинковолодіння є ОСОБА_4, яка самовільно захопила частину її приватизованої земельної ділянки, що надало їй можливість внести корективи (збільшити відстань від межі земельної ділянки позивачки до будинку відповідачки) до проекту забудови. Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.04.2014 року Державної інспекції сільського господарства встановлено, що ОСОБА_4 самовільно хайняла земельну ділянку ОСОБА_2 загальною площею 17,772 метра квадратних, шляхом встановлення деревяної огорожі та використовує її з порушенням вимог ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Відповідач веде будівництво з порушенням вимог ДБН, а саме: бетонний фундамент ОСОБА_4 залито на відстані 0,5 метра від нової зміщеної межі її земельної ділянки. Відстань від фундаменту до її літньої кухні становить 0,8 метра.

Просила зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою у розмірі 17,772 кв.м. Зобовязати ОСОБА_4 повернути позивачу дану земельну ділянку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.09.2014 року провадження в даній справі було зупинене до вирішення адміністративного позову ОСОБА_2 до Крихівецбкої сільської ради, треті особи ОСОБА_4, Управління Держкомзему в м.Івано-Франківську, реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення та зобовязання до вчинення дій та набрання судовим рішенням в даній справі законної сили.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.04.2016 року провадження в даній справі відновлено.

17.08.2016 року ОСОБА_2 подала до суду уточнюючу позовну заяву. Просила зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні земельної ділянки в розмірі 17,772 кв.м., повернути їй земельну ділянку, відновити межу між їхніми земельними ділянками, яка проходила до 14.05.2014 року по розмітці межових знаків, які збереглися на даний час в землі. Перенести деревяну огорожу, встановлену відповідачем, на відновлену межу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до плану зовнішніх меж, її садиба до 2013 року межувала з садибою ОСОБА_6, а з січні 2013 року з ОСОБА_4, яка згідно договору дарування від ОСОБА_6 отримала у власність земельну ділянку. Тверда межа між їхніми земельними ділянками у вигляді деревяної огорожі була встановлена в 1994 році, офіційно, на законних підставах, по згоді сторін в 1994 році та в 2005 році, жодна із сторін не мала ніяких претензій з приводу межі.

Вказала, що станом на 30.10.2014 року фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 зменшилась на 0,0020 га (20 кв.м.) відповідно до площі зепельної ділянки, яка зазначена у первинних правовстановлюючих документах. За правовстановлюючими документами ОСОБА_4 значиться 0,0451 га, а фактично перебуває у її користуванні 0,0503 га. Суд першої інстанції при ухваленні рішення на зазначені документи та на висновок експерта не звернув уваги.

Крім цього, ОСОБА_2 не погоджується із висновоком суду, що дані обставини були втсановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 року. Даною постановою було відмовлено в задоволенні її позову до Крихівецької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0.1964га по вул. 22 Січня,171 в с.Крихівці Івано-Франківської міської ради, згідно Державного акту на право приватної власності, виданого 24.06.1996р. (а.с.4).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач надала доказ, який на її думку є підтвердженням заволодіння відповідачем земельною ділянкою належною ОСОБА_2 Акт №04-01.28/118 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 15.04.2014 року (а.с.5-6).

В данному Акті у результаті перевірки зазначено, що ОСОБА_7, як власник земельної ділянки площею 0.0481га по вул.22 Січня в с.Крихівці, отриманої в дар згідно договору дарування від 24.01.2013р. від ОСОБА_6, змінила цільове призначення частини даної ділянки, а сааме - площею 0.0451га для будівництва та обслуговування житлового будинку, внаслідок чого змінилася площа та конфігурація ділянки. При цьому при перевірці даної Інспекції, ОСОБА_2 надала схему двох суміжних ділянок сторін, розробленої на її замовлення ТзОВ «Альянс-консалтинг ІФ», яка і встановила факт самовільного захоплення площі ділянки 17,772 м.кв., належної позивачу шляхом вставнолення ОСОБА_4 деревяної огорожі.

За ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

За ст. 1163 ЦК України, на яку посилається позивач, фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

В обґрунтування заперечення щодо позовних вимог, сторона відповідача підтвердила те, що є розбіжності двох аналогічних схем суміжних земельних ділянок, що виконані різними ліцензованими організаціями за замовленнями як позивачем, так і відповідачем. Ці докази є рівноцінними, а тому не слід надавати перевагу одній із схем.

Так, як слідує з матеріалів справи, окрім зазначеного Акту №04-01.28/118 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 15.04.2014 року, до якого долучено схема, виготовлена на замовлення ОСОБА_2 - ТзОВ «Альянс-консалтинг ІФ», є також Акт 304-01.28/158 Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 21.05.2014 року, до якого долучено схема, виготовлена на замовлення ОСОБА_4 ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «ГІС», за даними останнього межа за двома Державними актами на право власності землі, співпадає (а.с.20-22).

Отже, зважаючи на розбіжність двох порівняльних схем суміжних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які виготовлені різними ліцензованими проектними організаціями, визначити наявність чи відсутність захоплення частини земельної ділянки не є можливим.

На розяснення суду першої інстанції щодо права клопотати на проведення судової експертизи з питаннями наявності факту захоплення частини земельної ділянки саме у даній цивільній справі, таких клопотань до суду не поступало.

Разом з тим, у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, треті особи ОСОБА_4, управління Держкомзему у м.Івано-Франківську, Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 01.03.2013р. в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул.22 Січня ОСОБА_4, зобовязати відділ Держземагенства у м.Івано-Франківську провести зміни в Державному земельному кадастрі, зобовязати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції внести зміни в Державному реєстрі прав (справа №344/2277/14-а).

Було проведено за ухвалою суду експертизу, якою в тому числі з інших запитань, визначених судом, встановлено, що є зміщення меж та накладення двох земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 площею 0.00192га (зі зменшенням площі ділянки ОСОБА_2 на 20м.кв. та збільшення площі ділянки Андрусів на 22 м.кв.), при цьому що є невідповідність розміщення існуючої будівлі ОСОБА_2 та незавершенного будівництва Андрусів відносно меж їх земельних ділянок.

За результатами розгляду адміністративної справи, була винесена постанова Івано-Франківського міського суду від 28.09.2015р. про часткове задоволення позовних вимог.

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 року постанова Івано-Франківського міського суду від 28.09.2015р. скасована в частині задоволення вимог та прийнято нову у задоволенні позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Крихівецької сільської ради від 01.03.2013р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0451га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул.22 Січня с.Крихівці Івано-Франківської міськради ОСОБА_4, змінює лише цільове призначення земельної ділянки, не змінюючи при цьому її розмір та конфігурацію, а також межові знаки.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою встановлено на підставі висновку експерта накладку двох суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 площею 0.00192га, була скасована та встановлено апеляційною інстанцією інші обставини, а саме те, що зміни конфігурації та розмір земельної ділянки ОСОБА_4 не відбулися, як і змін межових знаків. Сторона позивача не оскаржувала постанову суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8