АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/221/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Бойко І.І.
Провадження № 22-ц/789/798/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудам,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулася в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким позов ОСОБА_3 до Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудам задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Кривки, вул.Зелена, 28 А, Теребовлянського району Тернопільської області, з яких: на 1/4 частку він має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/4 частки - спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5, який помер 24 червня 2014 року, в порядку спадкування за законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що при ухваленні рішення судом неповно зясовано та недоведнно обставини справи, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального права.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду від 21 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про визнання права власності за ОСОБА_3 на 3/4 частки житлового будинку, виходив з того, що останній набув право власності на 1/4 частину будинковолодіння як член колгоспного двору і на 2/4 частки в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Кривки, вул.3елена,28 А, Теребовлянського району Тернопільської області, належить до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_6, а членами - чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_1, син ОСОБА_3, що стверджується довідкою Микулинецької селищної ради Теребовлянського району від 21 вересня 2015 року № 2051, визнається сторонами.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, частиною 1 статті 17 Закону України "Про власність" передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд підставно прийшов до висновку, що кожному із членів колишнього колгоспного двору, що в с.Кривки, вул.3елена,28 А, Теребовлянського району Тернопільської області, а саме - ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, які проживали в ньому станом на 15.04.1991 року, належало на праві спільної сумісної власності по 1/4 житлового будинку з надвірними будівлями.

Із свідоцтва про народження серії І-ИД від 19 травня 1973 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

25.09.2007 року померла ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть від 26.09.2007 р. Серія 1-ИД № 053213.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 з нею проживав її чоловік ОСОБА_5, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщинии не звертались, а тому суд підставно прийшов до висновку, що майно ОСОБА_6В.( 1/4 частина будинковолодіння ) успадкував її чоловік ОСОБА_5, а тому фактично став власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в с.Кривки, вул.3елена,28 А, Теребовлянського району Тернопільської області

24 червня 2014 року помер ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть від 16.09.2015 року Серія 1-ИД №192187.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті 24 червня 2014 року ОСОБА_5 на один місяць.

Постановою Теребовлянської держнотконтори від 02.12.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 в звязку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не прийняв спадщину, що не заперечується його представником. На час розгляду справи у суді першої інстанції та апеляційному суді рішення з приводу продовження строку для прийняття спадщини чи визнання права на спадкове майно відсутні.

01.12.2015 року ТзОВ Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області видано технічний паспорт на садибний (індивідуальнийц) будинок по вул. Зелена 28а в с.Кривки Теребовлянського району. У технічному пасопрті зазначено рік побудови житлового будинку, господарських будівель- 1961, загальна площа будинку -76,4 кв.м, житлова 42,0 кв.м., інвентаризаційна вартість будинку та господарських будівель- 76 520 грн.

Як вбачається із постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 березня 2016 року ОСОБА_1 пропустив строк звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини та на час розгляду справи вказаний строк не продовжено.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК, ст.1270 ЦК України пердбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1272, ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а ОСОБА_1 пропустив строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на час розгляду справи вказаний строк йому не продовжено, суд підставно визнав за позивачем ОСОБА_3 право на спадкування належного ОСОБА_5 майна -1/2 частина будинку з господарськими будівлями.

Отже, колегія суддів вважає, що рішенням суду права відповідача не порушені.

Посилання апелянта на те, що суд визнав право власності за позивачем на самовільно збудовані приміщення, колегія не приймає до уваги, оскільки при вирішенні позову суд прийняв до уваги довідку ТзОВ Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області від 18.09.2015 року за №100, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок по вул. Зелена 28а в с.Кривки Теребовлянського району виданий 01.12.2015 року ТзОВ Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області, з яких вбачається, що рік побудови житлового будинку, господарських будівель- 1961.

Колегія не приймає до уваги подану відповідачем довідку Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 15.01.2016 р.за № 7, як доказ самовільної забудови, оскільки зі змісту даної довідки вбачається, що факт про самовільне спорудження будівлі записано зі слів самого відповідача (апелянта).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: М.В. Ходоровський

ОСОБА_7