АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Шебуєвої В.А.

при секретарі- Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 пред»явила позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходу щомісячно на утримання їх дитини сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала,що шлюб з відповідачем було укладено 18.05.2013 року. Однак сімейне життя не склалося,подружні стосунки припинилися і спільне господарство не ведеться. В січні 2016 року нею подано до суду позов про розірвання шлюбу.

Посилаючись на те,що відповідач періодично допомагає їй в утриманні сина в зв»язку з чим вона перебуває в скрутному матеріальному становищі,оскільки перебуває у декретній відпустці,просила задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 23.03. 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити її вимоги в повному об»ємі. Зазначає,що суд безпідставно при вирішенні її вимог врахував наявність у відповідача двох повнолітніх дітей,яким нібито він надає матеріальну допомогу,не врахувавши при цьому розмір його доходу, який він отримує не тільки в України ,а і в Латвійській республіці, що підтверджено інформаційною довідкою Державного агентства соціального страхування від 11.07.2016 року та наявність у відповідача нерухомого майна у м. Києві,а саме:квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між ним та позивачем існує домовленість щодо виконання обов»язку з утримання дитини і він виконує такий обов»язок, надавши при цьому копію платіжного доручення № 1 від 18.05.2013 року про те, що ним на ім.»я ОСОБА_2 перераховано 500 000 грн. 00 коп..

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18.05.2013 року , від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час малолітній син сторін проживає з матір»ю, що не заперечується сторонами, а між останніми розпочато розгляд справи про розірвання шлюбу.

Звернувшись з даним позовом ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не бажає добровільно врегулювати питання щодо утримання дитини шляхом підписання договору про це, в зв»язку з чим просила стягнути з нього аліменти у розмірі ј частини від усіх його доходів .

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідач погоджувався на встановлення суми аліментів у розмірі 1/6 частини від його доходів, врахувавши те, що на його утриманні перебувають інші діти та його мати.

Відповідно до статті 181 Сімейного Кодексу України , способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі..

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частки усіх доходів ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що добровільної угоди між сторонами щодо утримання відповідачем дитини не досягнуто, врахувавши при визначенні розміру аліментів посилання відповідача щодо необхідності у наданні матеріальної допомоги його повнолітнім дітям - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Погоджуючись з висновком суду щодо правомірності вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина сторін, з визначенням розміру аліментів , колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Врахувавши наявність у відповідача інших дітей при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що останні на час розгляду даної справи є повнолітніми , в зв»язку з чим у ОСОБА_3 відсутній обов»язок по їх утриманню.

Будь-яких доказів того, що з відповідача на користь повнолітніх дітей стягуються аліменти на утримання повнолітніх дітей в зв»язку з їх навчанням, матеріали справи не містять та ОСОБА_3 не надавались.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою за віком, відсутність інших осіб на його утриманні, його достатній матеріальний стан, про що свідчить довідка Державного агентства соціального страхування м. Рига від 11.07.2016 року, вік дитини та його потреби в існуванні (їжа,одяг, комфорт, користування житлово-комунальними послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини аліменти у розмірі ј частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття .

При цьому посилання відповідача на те, що між сторонами існує домовленість щодо утримання їх дитини, в зв»язку з чим ним було перераховано на рахунок позивача 500 000 грн. 00 коп., на увагу не заслуговують, оскільки будь-яких письмових доказів укладення такого договору не надано, а копія платіжного доручення від 18.05.2013 року про те, що ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 500 000 грн. 00 коп. на утримання їх сина, як про це зазначає відповідач, не може бути розцінена як доказ виконання такої домовленості, оскільки син сторін народився 23.09.2013 року, тобто через чотири місяці після перерахування коштів.

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 88,304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця Латвійської Республіки, місто Юрмала, громадянина Латвійської Республіки , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2016 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття ( до ІНФОРМАЦІЯ_9).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1157 грн. 52 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -