Справа № 359/3187/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5082/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 54 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Субпідряд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 01 жовтня 1990 року він був прийнятий на роботу у кооператив «Субпідряд». На підставі ст.38 КЗпП України 29 червня 2009 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. В день звільнення згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем за фактично відпрацьований час за період з травня 2008 року по липень 2009 року у розмірі 8640 гривень 41 копійок.

Крім того, позивач вказує на те, що у липні та листопаді 2008 року його посадовий оклад зменшувався, однак ОСОБА_2 про нові умови оплати праці власник або уповноважений ним орган підприємства не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни не попереджав.

Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути з ПрАТ «Субпідряд» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з травня 2008 року по червень 2009 року у розмірі 8640 гривень 41 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, починаючи з моменту звільнення до моменту ухвалення рішення суду, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 19843 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі позивач. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недовідності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 1990 року ОСОБА_2 зарахований в члени Київського облагропром трест «Київсільспецстрой» кооперативу «Субпідряд» по переведенню з СПМК-524 на посаду монтажника сантехсистем і обладнання 5-го розряду, що підтверджується наказом голови кооперативу «Субпідряд» №1-К від 01 жовтня 1990 року (а.с.79-81).

11 травня 2007 року ОСОБА_2 було переведено на посаду слюсаря-сантехніка 5-го розряду, згідно з наказу голови правління ВАТ «Субпідряд» №9-к від 11 травня 2007 року (а.с.82).

Наказом голови правління ВАТ «Субпідряд» №20-к від 26 червня 2009 року ОСОБА_2 звільнено з 29 червня 2009 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.83).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався, що при звільненні з роботи відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем за фактично відпрацьований час за період з травня 2008 року по липень 2009 року у розмірі 8640 гривень 41 копійок, тому стягненню підлягає також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року №6-15цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається з довідки вих. №6 від 15 липня 2016 року, виданої директором ПрАТ «Субпідряд», дохід ОСОБА_2 за період з 01 травня 2008 року по 29 червня 2009 року склав 8640 гривень 41 копійок. На момент звільнення заборгованості щодо виплати заробітної плати ПрАТ «Субпідряд» перед ОСОБА_2 немає.

З листа територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області за вих. №111/02-08 від 15 жовтня 2012 року, направленого у відповідь на звернення ОСОБА_2, вбачається, що інспекцією було проведено перевірку дотримання законодавства про працю на ВАТ «Субпідряд», а саме щодо правильності нарахування і виплати ОСОБА_2 заробітної плати за період 2008-2009 року. Перевіркою встановлено, що заробітна плата керівництвом ПрАТ «Субпідряд» нараховувалась відповідно до штатного розпису, встановленого посадового окладу та заборгованість по заробітній платі при звільненні ОСОБА_2 відсутня, заробітна плата за вказаний період отримана ОСОБА_2, про що свідчать його підписи у відомостях на виплату заробітної плати (а.с.90-91).

Встановлено також, що на підприємстві велись особові рахунки працівників (розрахунково-платіжні відомості), відповідно до яких працівникам здійснювалось нарахування та подальша виплата заробітної плати, тому відомості про виплату заробітної плати за період 2008-2009 років, строк зберігання яких відповідно до відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, становить три роки - не збереглись.

Отже, у день звільнення 29 червня 2009 року ОСОБА_2 отримав всі суми, які йому належали від ПрАТ "Субпідряд".

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо відсутности у відповідача заборгованості перед позивачем на час його звільнення.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: