Справа № < 133/206/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.07.2016 року

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

В складі головуючого - судді: Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

третої особи на стороні позивача ОСОБА_4,

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном ; треті особи, які не завляють самостіний вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ; третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні загальнодоступним майном і природніми ресурсами, а саме колодязем, який розташований біля будинків за адресою м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, пров. Кірова.5, а саме демонтувати огорожу, зняти плівку з криниці, демонтувати трубу, яка веде з криниці в приватне домоволодіння ОСОБА_2. Зобовязати ОСОБА_2 в подальшому не чинити перешкод у користуванні загальним майном та природними ресурсами, а саме колодязем, який розташований біля будинків за адресою м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, пров. Кірова.5.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з вересня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 та повязані з нею особи, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 чинять перешкоди у користуванні загально громадським майном та природними ресурсами, а саме криницею з водою, яка розташована з дороги провулку Кірова у громадському місті, мотивуючи тим, що воно належить відповідачу на праві приватної власності. Вищевказана криниця була споруджена близько 45 років тому. Ні відповідач, ні її родичі та близькі не мали ніякого відношення до спорудження зазначеної криниці. Відповідач придбала будинок по пров. Кірова,5 в м. Козятин, приблизно в 2000-2001 році. Так територіально склалось, що криниця знаходиться не далеко від будинку відповідача, на землі, яка не перебуває у приватній власності, в тому числі і відповідача і не приватизована останньою. Стосовно інцидентів, щодо чинення відповідачем перешкод у користуванні майном неодноразово викликались правоохоронні органи і за їх участю було виявлено, що до зазначеної криниці підведена труба, інша сторона якої веде до будинку відповідача. Тобто цільове призначення зазначеної труби є особисте забезпечення приватних цілей відповідача. Тому з метою недопущення будь-яких інших користувачів до криниці, зі сторони відповідача постійно чиняться всілякі перешкоди, такі як руйнування структурних елементів криниці, вішання замка на криницю, знімання відра з криниці, обмотування криниці плівкою, особисте протистояння особам, які намагаються скористатись криницею та інше. На даний час зі сторони відповідача колодязь перекритий забором, який встановлений останньою, на якому вона ж поставила замок, а саму криницю накрила плівкою, щоб не попадала вода і не шкодила водопостачанню в трубу, яка незаконно підведена до домоволодіння відповідача і слугує для приватного забезпечення водою відповідача. З урахуванням вищезазначеного, особи, які живуть по сусідству з відповідачем і не можуть належним чином реалізувати свої права та інтереси по відношенню до загальної криниці та природних ресурсів в ній вирішили звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовільнити. При цьому пояснила, що на її земельній ділянці є скважина від якої вона отримує воду. Однак в разі відсутності води у власній скважині вона завжди брала воду зі спірної криниці. Спірний колодязь будувався всіма сусідами приблизно 45 років назад. Перешкоджання у користуванні криницею зі сторони відповідача , є порушенням її конституційного права на вільне користування природними ресурсами . Сусіди , які живуть поруч по провулку Кірова у м.Козятині , мають власне забезпечення водою, оскільки у кожного в подвір'ї є своя скважина чи колодязь, проте коли влітку була сильна спека, то в колодязях не було води, що змусило їх йти по воду до спірної криниці. Проте ОСОБА_2 влаштовувала сварки з даного приводу, а потім загородила криницю парканом та встановила замок, таким чином закрила доступ до криниці.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнає та пояснила, що будинок за адресою пров. Кірова №5 в м. Козятині вона придбала 4 травня 2001 року відповідно до Договору купівлі-продажу.Між будинковолодіннями за адресою провул.Кірова,3 та провул.Кірова,5 у м.Козятині знаходиться колодязь. На сьогодні частина колодязя знаходиться на її земельній ділянці, а інша частина колодязя - на земельній ділянці ОСОБА_5 Дані земельні ділянки є їх власністю До осені 2015 року доступ до спірного колодязя зі сторони пров. Кірова був вільний. Проте біля нього невідомі особи стали викидати сміття , тому це змусило її та ОСОБА_5 огородити власні земельні ділянки , внаслідок чого спільно був зведений паркан, який огороджує її земельніу ділянку та . та ОСОБА_5 від провул.Кірова у м.Козятині. Такі дії не сподобались ОСОБА_1 оскільки це перешкоджає їй вільно пересуватись по її (ОСОБА_2А.) земельній ділянці та вільно користуватись спірною криницею. Вважає спірну криницю своєю та ОСОБА_5 спільною власністю, оскільки ця криниця розташована на їхніх земельних ділянках, не являється ні державною, ні комунальною власністю, оскільки на балансі Козятинської міської ради ця криниця не перебуває. Користування криницею іншими особами можливо виключно на принципах добросусідства , яке явно не вбачається в діях та поступках позивача. Вона ніколи не заперечує проти того, щоб дати можливість вільно набрати води зі спірного колодязя людям, які її потребують. Але при цьому вона також вимагає поваги до її права власності на земельну ділянку .

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, та пояснив, що ОСОБА_1 не вказала в позові кому саме вона просить суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні загальнодоступним майном і природніми ресурсами, а саме колодязем , який розташований біля будинків за адресою - м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, провул.Кірова,5 , а саме

демонтувати огорожу.зняти плівку з криниці, демонтувати трубу, яка веде з криниці в приватне домоволодіння ОСОБА_2 .

Також позивач не зазначила в своїй позовній заяві, щодо кого , яких конкретних осіб необхідно зобов'язати ОСОБА_2 в подальшому не чинити перешкоди у користуванні загальним майном та природніми ресурсами, а саме колодязем, який розташований біля будинків заадресою - м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, провул. Кірова,5 ані особисто, ані через опосередкованих осіб. Також позивач не вказала хто саме є тими «опосередкованими особами» про які йдеться мова в прохальній частині її позову.Тобто її позовна заява є неконкретизованою. Позивачка може вимагати усунення перешкод у порушенні її права власності, проте вона не є власником майна, щодо якого виник спір. Просив в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що раніше вона проживала ІНФОРМАЦІЯ_2, а зараз в м.Козятині по провулку Кірова навпроти відповідачки ОСОБА_2 проживає її син. На вулиці стояла криниця, яка побудована дуже давно і з неї

всі брали воду. Пізніше частина мешканців вулиці побудувала скважини. В минулому році було посушливе літо, і в криницях зникла вода. ОСОБА_2 загородила криницю, яка була загальнодоступна для всіх, та не дає з неї брати воду. Таким чином її син позбавлений користуватись спірною криницею.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 будинковолодіння ОСОБА_2 . У нього на подвірї є скважина, але там технічна вода. На вулиці була криниця, з неї всібрали воду, в тому числі і він. Але коли ОСОБА_2 придбала будинок, то загородила криницю парканом та не дає доступу до води.

Третя особа ОСОБА_5 пояснила, що забор (огорожу) , який огороджує її земельну ділянку від провул.Кірова у м. Козятині, вона побудувала спільно з ОСОБА_2 Будь яких прав інших осіб такими своїми діями вона не порушувала. Даний колодязь вона також вважає своїм .. При цьому вона вказала.що навність колодязя на її земельній ділянці також підтверджується Схемою розташуванням земельної ділянки, де на плані зазначено наявність колодязя.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8П, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що в 2001 році її дочка придбала будинок в м.Козятині по провул.Кірова 5. Криниця знаходилась між будинковолодіннями № 3 та № 5 . Ніяких претензій щодо користуванням колодязем сусідами не було. ОСОБА_1 побудувала скважину та користувалась водою окремо. Вони приватизували земельну ділянку, огородили парканом, в тому числі огородили і колодязь, так як до нього стали носити сміття.Вона та її дочка ніколи не забороняли брати воду сусідам і після того як поставили огорожу. ОСОБА_4 взагалі на вул..Кірова не проживає і ніякого відношення до криниці не має.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Коли придбали будинок, то колодязь був на межі їхнього будинковолодіння та ОСОБА_2 У їхніх документах на будинковолодіння значиться колодязь. Спочатку доступ до колодязя був вільний. Коли стали приватизовувати земельні ділянки, то колодязь огородили . У ОСОБА_1 є власна скважина, якою вона користується для забору води.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він проживає в м.Козятині провул.Кірова 8. з 1974 року. Спірний колодязь був побудований ще в 60-х роках. Ним користувались всі мешканці вулиці. З дороги був вільний доступ. Пізніше більша частина мешканців вулиці побудували свої скважини .Коли сталося посушливе літо, то в скважинах пропала вода і стали йти до спірної криниці.

Суд, заслухавши пояснення сторін , свідків, дослідивши письмові докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить будинок за адресою пров. Кірова, 5 м. Козятині Вінницької області, який вона придбала 4 травня 2001 року відповідно до Договору купівлі-продажу ( а.с.101 ).

Між будинковолодіннями за адресою провул.Кірова,3 та провул.Кірова,5 у м.Козятині знаходиться колодязь. На сьогодні частина колодязя знаходиться на земельній ділянці відповідача , а інша частина колодязя - на земельній ділянці ОСОБА_5

Дані земельні ділянки є власністю відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.100,

а.с.118 )

Огорожа , яку просить позивачка демонтувати, знаходиться на межі двох сусідніх земельних ділянок - за адресою м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, пров. Кірова, 5, і огороджує ці земельні ділянки від безпосередньо самого провулку Кірова у м. Козятині (на сьогодні - провулку Джерельного у м. Козятині) та є спільною огорожею , яку встановлювали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (з дочкою - ОСОБА_12 Василівною.яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 (пров.Джерельний), 3).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, вона не вказала в позові кому саме вона просить суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні загальнодоступним майном і природніми ресурсами, а саме колодязем , який розташований біля будинків за адресою - м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, провул.Кірова,5 , а саме демонтувати огорожу.зняти плівку з криниці, демонтувати трубу, яка веде з криниці в приватне домоволодіння ОСОБА_2 .

Також позивач не зазначила в своїй позовній заяві, щодо кого , яких конкретних осіб необхідно зобов'язати ОСОБА_2 в подальшому не чинити перешкоди у користуванні загальним майном та природніми ресурсами, а саме колодязем, який розташований біля будинків заадресою - м. Козятин, пров. Кірова,3 та м. Козятин, провул. Кірова,5 ані особисто, ані через опосередкованих осіб. Також позивач не вказала хто саме є тими «опосередкованими особами» про які йдеться мова в прохальній частині її позову. Тобто позовна заява ОСОБА_1 не містить даних щодо тієї особи, право якої (права яких) було порушено встановленням загорожі відповідачем.

Під час розгляду справи в суді, суд роз'яснив позивачеві її право на уточнення власних позовних вимог шляхом подачі відповідної заяви суду .

Однак незважаючи на таке роз'яснення суду позивачем не було уточнено та не було конкретизовано свої позовні вимоги, письмової заяви щодо цього суду надано не було. Оскільки позовна заява ОСОБА_1 не містить даних щодо тієї особи, право якої (права яких) було порушено встановленням загорожі відповідачем, тому вже з цих формальних підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки невідомо чиї саме порушені права на думку позивача необхідно суду захистити.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тому справа може розглядатись виключно щодо тих позовних вимог позивача, які викладені нею у відповідній позовній заяві від 01.02.2016 р.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права

щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх

переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим , згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В абз. 2 п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже для захисту права власності в порядку ст. 391 ЦК України насамперед доказуванню підлягає наявність такого права, а в даній справі позивачем не було доведено наявності в неї права власності на колодязь, про усунення перешкод користування яким вона ставить вимогу-

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті З ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

Спір між сторонами виник з приводу господарської споруди - колодязя, що розташований на межі двох земельних ділянок пров.Кірова,3 та пров.Кірова,5 у м.козятині, які належать на праві власності відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Твердження позивача.що даний колодязь є загальногромадським майном, не .ґрунтується на будь яких доказах.

Відповідно до Конституції України в Україні є об'єкти державної, комунальної та приватної форми власності.

Відтак, даний колодязь не є ні державною, ні комунальною власністю, ні загальногромадським майном.

Під час судового розгляду було встановлено, що даний колодязь не є і власністю ОСОБА_1 , а тому у неї немає підстав для захисту права, яке їй не належить.

Згідно зі статтею 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, вони розглядаються як одна річ.

Господарська споруда - колодязь є складовою частиною об'єкта нерухомого майна - житлового будинку.

Спірний колодязь знаходиться на земельних ділянках ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Кожна з них є власником житлових будинків, що знаходяться на цих земельних ділянках.

Дані земельні ділянки належать цим особам на праві приватної власності.

Отже можна вважати,що колодязь належить саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як власникам сусідніх домоволодінь.

Таким чином , позивач не довела своє право власності на спірне майно -колодязь по пров.Кірова,5 у м.Козятині, а отже і право на усунення перешкод в його користуванні.

Разом з тим, для виникнення в позивача права власності на індивідуально визначене майно, а відтак і права на усунення перешкод в користуванні цим майном , необхідним є дотримання визначеного Законом та підзаконними нормативно-правовими актами порядку й фактичне оформлення права власності в установленому законодавством порядку з отриманням правовстановлюючих документів.

У разі ж якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Позивач вимог про визнання за нею права власності на спірний колодязь не заявляла, стверджуючи про те, що цей колодязь є загальногромадським .

Отже позивач не набула права власності на спірне нерухоме майно, а відтак обраний спосіб захисту у вигляді зобов'язання усунити перешкоди в користування колодязем не відповідає вимогам закону.

Крім того під час судового розгляду в даній справі так і не було встановлено, чим саме порушуються права і законні інтереси позивача з огляду на те, що вона на власній земельній ділянці має скважину, що вказує на те, що доступ до природніх ресурсів , якими є ,зокрема, вода у неї є вільним . І такий доступ до природніх ресурсів діями відповідача їй не перешкоджає. Крім того, у кожного з сусідів позивача є скважини та /або колодязі, де є завжди доступ до води, в тому числі для позивача.

Таким чином діями ОСОБА_2 , яка огородила власну земельну ділянку за адресою пров.Кірова (Джерельний) ,5 у м.Козятині від самого провулку Кірова (Джерельного), будь яких прав позивача порушено не було.

Керуючись ст. ст.15,16, 391 ЦК України , ст. ст. 10,11, 57-60, 208-209, 212-215 ЦПК України ,суд-

Вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайсуд з дня проголошення рішення.

Повне рішення буде виготовлене на протязі п'яти діб з моменту проголошення

Суддя підпис ОСОБА_14

З оригіналом згідно.

суддя

секретар

26.07.2016