Марківський районний суд
Справа № 417/2027/16-ц
Провадження № 2/417/173/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Сурніної Л.О.,

за участі секретаря Брюховецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради Луганської області, ОСОБА_2 районної державної адміністрації , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання , про поновлення на роботі, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 районної ради Луганської області ,третя особа ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання про визнання недійсним контракту ; визнання ОСОБА_3 працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладення зобовязань на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя»,-

в с т а н о в и в:

22.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 районної ради Луганської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 районної державної адміністрації , про поновлення на роботі.

В обґрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що він з 10 червня 1999 року працював головним лікарем ОСОБА_2 центральної лікарні , а з 17 листопада 2010 року перейшов на виборну посаду голови ОСОБА_2 районної ради , на його місце згідно контракту від 21 лютого 2011 року строком на пять років (строковий трудовий договір) прийнято іншого працівника-Сальнікова Г.В.

Після закінчення строку повноважень на виборній посаді він звернувся 17.11.2015 року із відповідною заявою до голови ОСОБА_2 районної ради про надання попереднього місця роботи, але йому було відмовлено на тій підставі , що неможливо надати попередню роботу , оскільки голова ОСОБА_2 районної адміністрації відмовляється звертатися до ради з відповідним клопотанням.

Відмова внести до районної ради клопотання про поновлення його на попередній посаді головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації мотивована тим, що трудова угода з ОСОБА_3 не передбачає дострокове припинення дії контракту.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду) , що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий договір , цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу , але не пізніше як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі , після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада) , а за її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

На даний час із працівником , якого було тимчасово прийнято на посаду, яку займав позивач до переходу на місце голови районної ради, строковий трудовий договір не розірвано і він продовжує працювати на даній посаді.

Вважає,що він має право на працевлаштування на попередньому місці роботи, яке він займав до обрання на виборну посаду.

Позивач ОСОБА_1 просить зобовязати голову ОСОБА_2 районної ради Луганської області надати йому попередню роботу на посаді головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні Луганської області та згідно з п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 22.04.2016 року в якості третьої особи у справі залучено ОСОБА_2 центральну районну лікарню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_2 районна державна адміністрація про поновлення на роботі, та за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 районної ради про визнання недійсним контракту ; визнання ОСОБА_4 працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладання зобовязань на ОСОБА_2 райраду щодо приведення у відповідність до чинного законодавства трудових відносин з ОСОБА_4

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 20.07.2016 року назву третьої особи ОСОБА_2 центральна районна лікарня змінено на ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання».

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 11.05.2016 року залучено ОСОБА_2 районну державну адміністрацію Луганської області в якості співвідповідача , за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 центральна районна лікарня , ОСОБА_2 районна державна адміністрація про поновлення на роботі .

21.03.2016 року ОСОБА_3 ,як третя особа, яка заявила самостійні вимоги,звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 районної ради Луганської області, третя особа ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання про визнання недійсним контракту ; визнання його працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладання зобовязань на ОСОБА_2 районну раду Луганської області щодо приведення у відповідність до чинного законодавства трудових відносин з ним,яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

29.06.2016 року ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги, в яких просив зобовязати ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя».

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до п.1 рішення другої сесії шостого скликання ОСОБА_2 районної ради №2/8 від 09.12.2010 року «Про призначення головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні» головним лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні він був призначений безстроково, тобто на не визначений термін.

Він працював на постійній основі з 09 грудня 2010 року по 21.02.2011 року , а далі був укладений контракт.

Контракт від 21.02.2011 року б/н укладений між ним та ОСОБА_2 районною радою та,на його думку, не відповідає ст.9, ч.3 ст.21 КЗпП, рішенню Конституційного Суду №12-рп/98 від 09.07.98 року, Закону України №3611-VІ від 07 липня 2011 року , Закону України №694-VІІ від 19 листопада 2013 року «Про внесення зміни до ст.16 Закон України «Основи законодавства України про охорону здоровя» , ч.9 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» .

Відповідно до п.1 рішення ОСОБА_2 районної ради сьомого скликання №4/27 від 18.02.2016 року «Про подовження контракту голови ОСОБА_2 районної ради ОСОБА_5 з головним лікарем ОСОБА_2 територіального медичного обєднання ОСОБА_3В.» доручено голові ОСОБА_2 ради ОСОБА_6 подовжити контракт з головним лікарем ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання ОСОБА_3 строком на 3 роки.

В даних трудових відносинах ОСОБА_2 районна рада виступає роботодавцем, а він, ОСОБА_3 Вікторович- працівником, який працює за безстроковим трудовим договором. Трудові відносини оформленні рішенням ОСОБА_2 районної ради шостого скликання №2/8 від 09.12.2010 року та їх початком слід вважати 09.12.2010 року. Контракт б/н від 21.02.2011 року, укладений між ОСОБА_2 районною радою та ОСОБА_3 слід вважати недійсним. як такий, що погіршує становище працівника порівняно з законодавством України про працю,оскільки ОСОБА_2 районна рада як роботодавець ,перевищила свої повноваження, застосувавши контракту форму договору у сфері де її застосування на той час не передбачено Законом. Відповідно до чинної редакції Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» керівники державних, комунальних закладів охорони здоровя призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до пяти років. Оскільки трудові відносини за безстроковим трудовим договором ще тривають, а жодна з сторін не вимагає їх припинення , необхідно провести їх у відповідність до чинного законодавства укласти контракт, що відповідає ч.9 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» , Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя та Типової формі контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 16.10.2014 року №642.

Відповідно до п.1 рішення ОСОБА_2 районної ради пятого скликання №30/9 від 02.03.2009 року «Про реорганізацію ОСОБА_2 центральної лікарні» ОСОБА_2 районна рада вирішила надати згоду ОСОБА_2 районній державній адміністрації на реорганізацію ОСОБА_2 центральної районної лікарні в ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_2 районна рада передала повноваження ОСОБА_2 районній державній адміністрації щодо управління підприємствами спільної власності територіальних громад.

ОСОБА_3 просить позов задовольнити та визнати недійсним контракт від 21.02.2011 року б/н, укладений між ОСОБА_2 районною радою та ним, як такий, що погіршує становище працівника відповідно до законодавства України про працю. Визнати його працівником, який працює за безстроковим трудовим договором на посаді головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання з 09 грудня 2010 року. Зобовязати ОСОБА_2 районну раду нового скликання привести у відповідність до чинного законодавства трудові відносини з ним, як головним лікарем ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання .

В уточненні до позову , яке було надано в судовому засіданні, ОСОБА_3 просить зобовязати ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, позов ОСОБА_3 не визнав надав пояснення, аналогічні викладеному у позові, посилаючись на доводи ,викладені в ньому .

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнав, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши аналогічні викладеному у позові пояснення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. У відзиві на заперечення зазначила, що відповідно до ст.44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ,рішення сесії районної ради від 30.10.1997 року «Про делегування повноважень районної ради народних депутатів , районній державній адміністрації» та від 23.11.1999 року №10/6 «Про делегування повноважень районній державній адміністрації» ОСОБА_2 райдержадміністрації делеговано повноваження в управлінні спільним майном комунальної власності територіальної громади.

ОСОБА_3 було призначено на посаду головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні не тимчасово, як вказано в позовній заяві , а безстроково. Підтвердженням цього є рішення сесії від 9 грудня 2010 року №2/8. За цим рішенням ОСОБА_3 був призначений головним лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні на невизначений термін, з послідуючим укладенням з ним контракту. При укладенні трудового договору на невизначений строк поворотне прийняття на роботу у звязку із закінченням повноважень на виборній посаді, при відсутності вакансії, законодавством не передбачено.

Отже, на думку представника, право повернення на посаду (роботу) відповідно до абзацу другого, ч.1 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 21.07.2002 року ОСОБА_1 втратив у 2010 році.

Разом із цим , 21.02.2011 року ОСОБА_2 районна рада уклала контракт із ОСОБА_3 на загальних умовах . В даному контракті не передбачено дострокове припинення контракту в разі закінчення виконання повноважень депутатом місцевих рад на виборній посаді, тому підстав ініціювати питання про дострокове розірвання контракту з головним лікарем ОСОБА_2 РТМО ОСОБА_3 у ОСОБА_2 райдержадміністрації не було.

За увесь період перебування на посаді головного лікаря ОСОБА_2 РТМО до ОСОБА_3 по виконанню ним умов контракту претензій офіційно зафіксовано не було.

Як убачається із п.23 контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту не пізніше 21.12.2015 року він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий термін .

До вказаної дати , жодна із сторін контракту не заявила про припинення дії вказаної трудової угоди і не уклала контракт на новий термін. Отже, трудові відносини фактично тривають до цього часу і відповідно до умов контракту та ст.39-1 КЗпП , Постанови КМУ від 16.10.2014 року №642 контракт вважається автоматично продовженим на попередніх умовах на невизначений термін , але не менше ніж на 3 роки.

Відповідно КЗпП України за відсутності вакантної посади головного лікаря ОСОБА_2 РТМО ОСОБА_2 райдержадміністрація не мала права вносити подання про призначення головним лікарем , як ОСОБА_1, так і будь-яку іншу особу.

23.12.2015 року , менше ніж за два місяці до закінчення дії контракту , ОСОБА_2 районна рада направила ОСОБА_3 повідомлення про те, що дія контракту закінчується 21.02.2016 року, не зазначивши при цьому , що трудові відносини за цим контрактом припиняються.

У поданої 30.06.2016 року заяві представник ОСОБА_2 райдержадміністрації ОСОБА_7 вказала , що у позові ОСОБА_1 необхідно відмовити в звязку з пропуском строку та в клопотанні від 20.07.2016 року просить закрити провадження у справі згідно п.1 ст.205 ЦПК України , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відповідно до ст.ст.17-18 КАС України дана позовна заява розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Представник ОСОБА_2 райдержадміністрації ОСОБА_8 підтримала позицію ОСОБА_7

Позов ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 райдержадміністрації ОСОБА_8 , визнала, при цьому не вказала в якої частині та з яких підстав.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 районної ради ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_9 зазначив, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді ,на якій він працює на постійній основі,трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду) ,що її виконував (займав) депутат місцевої ради,укладається строковий трудовий договір ;цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу,але не пізніше як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради,який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада) , а за її відсутності інша рівноцінна робота(посада) на тому самому місці або за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

На даний час із працівником,якого було прийнято на посаду ,яку займав позивач ОСОБА_1 до переходу на місце голови районної ради, строковий трудовий договір не розірвано і він продовжує працювати на даній посаді.

Також представники ОСОБА_2 районної ради вказали наступне.

ОСОБА_3 було призначено на посаду головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні не тимчасово, як вказано в позовній заяві ,а безстроково. Підтвердженням цього є рішення сесії від 9 грудня 2010 року №2/8.За цим рішенням ОСОБА_3 був призначений головним лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні на невизначений термін,з послідуючим укладанням з ним контракту. При укладенні трудового договору на невизначений строк, прийняття на роботу у звязку із закінченням повноважень на виборній посаді ,при відсутності вакансії,законодавством не передбачено.

21.02.2011 року ОСОБА_2 районна рада уклала контракт з ОСОБА_3 на загальних умовах. В даному контракті не передбачено дострокове припинення контракту в разі закінчення виконання повноважень депутатом місцевих рад на виборній посаді.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_2 районна рада передала ОСОБА_2 районній державній адміністрації окремі повноваження щодо управління підприємствами спільної власності територіальних громад.

Відповідно до Положення про порядок призначення і звільнення з посади ,укладення контрактів з керівниками спільної власності територіальних громад Марківського району , затвердженого сесією ОСОБА_2 районної ради від 19.01.1999 року, рішення №5/5, в п.2.1 та п.3.1 призначення на посаду та звільнення з посади проводиться за поданням ОСОБА_2 районної державної адміністрації.

ОСОБА_2 районна державна адміністрація такого подання не зробила, мотивуючи це тим,що підстав ініціювати дострокове припинення контракту на той час в неї не було.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним контракту ; визнання ОСОБА_3 працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладення зобовязань на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя, відмовити» не визнали у повному обсязі, посилаючись на безпідставність його вимог.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання ОСОБА_11 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнала просила відмовити в їх задоволенні. Вимоги ОСОБА_3 визнала, не надавши при цьому ніяких пояснень по суті своєї позиції.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази, їх належність і допустимість , суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , які у справі мають рівні права щодо надання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цивільно-процесуальним кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 10.06.1999 року працював головним лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні, 17.11.2010 року звільнений з посади у звязку із переходом на виборну посаду за п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.31-34 т.1).

Рішенням сесії ОСОБА_2 районної ради №1/4 від 17.11.2010 року, п.2, ОСОБА_1 обраний головою ОСОБА_2 районної ради шостого скликання , та п.3 припинено дію контракту від 30.08.2002 року, укладеного з головним лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні , в звязку з обранням на виборну посаду голови ОСОБА_2 районної ради (а.с.77 т.1). Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин закінчився строк дії контракту , за яким позивач ОСОБА_1 мав право працювати на посаді головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні .

Рішенням №1/5 від 17.11.2015 року ОСОБА_2 районної ради ОСОБА_1 із займаної посади голови ОСОБА_2 районної ради шостого скликання увільнено у звязку із закінченням строку повноважень ради (а.с.30 т.1).

17.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ОСОБА_2 районної ради , посилаючись на п.п.1,2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» №93-ІV від 11.07.2002 року , про надання йому попередню роботу та про призначення його головним лікарем ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання (а.с.2 т.1).

Рішенням №2/15 від 02.12.2015 року ОСОБА_2 районної ради сьомого скликання було вирішено звернутися до голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації з проханням розглянути заяву ОСОБА_1 та внести відповідне подання, згідно делегованих повноважень (а.с.13 т.1), та таке звернення було надано голові ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_12 (а.с.22 т.1). На виконання вказаного рішення голова ОСОБА_2 районної державної адміністрації листом від 14.12.2015 року за №1/2423 повідомив ОСОБА_2 районну раду про те, що 21.02.2011 року ОСОБА_2 районна рада уклала контракт з ОСОБА_3на загальних умовах ,де конкретно вказаний термін закінчення його дії та в даній трудовій угоді не передбачено дострокове припинення дії контракту в разі закінчення виконання роботи на виборній посаді депутата місцевої ради , та тому підстав ініціювати питання про розірвання контракту з головним лікарем ОСОБА_2 РТМО у ОСОБА_2 районній державній адміністрації немає(а.с.24 т.1).

Протоколом №2 засідання постійної комісії з питань діяльності депутатів , законності і інформації ОСОБА_2 районної ради від 21.12.2015 року було вирішено направити на імя ОСОБА_3 лист з попередженням про припинення дій контракту 21.02.2016 року ,та встановлено, що підстави для дострокового припинення контракту з ним відсутні (а.с.25-26 т.1).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», положення якого застосовуються і до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні » (згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом), з працівником , якого прийнято на роботу (посаду),що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір , цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу , але не пізніше як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Статтею 118 КЗпП України передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, за змістом цих положень закону, виборні працівники мають право після закінчення строку повноважень вимагати надання їм роботи (посади), яку вони виконували (займали) до звільнення у звязку з обранням на виборну посаду, якщо така робота( посада) є, і якщо її не виконує (не займає) інший працівник ,для котрого повернення позивача з виборної посади не є підставою для припинення трудових відносин. Це право може бути використано працівником за умови ,якщо на місце працівника , звільненого у звязку з обранням на виборну посаду, нового працівника було прийнято за строковим трудовим договором на строк повноважень звільненого працівника на виборній посаді.

Виходячи зі змісту вказаної норми, остання формулює субєктивне право звільнених з роботи працівників внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах на одержання після закінчення їх повноважень за виборною посадою в державних органах попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві. Право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень ,а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства, або є інша рівноцінна робота.

Відповідно формулюється і обовязок підприємства ,з якого звільнився працівник у звязку з обранням на виборну посаду , надання раніше звільненому працівнику тієї самої або рівноцінної роботи.

Як вбачається з наданих сторонами доказів , підтверджуючих зайняття посади головного лікаря ОСОБА_2 РТМО ОСОБА_3 , а саме рішення ОСОБА_2 районної ради №2/8 від 09.12.2010 року (а.с.14 т.1) та контракту від 21.02.2011 року (а.с.105 т.1) ОСОБА_3, як головний лікар ОСОБА_2 РТМО зайняв посаду на умовах безстрокового договору , та для ОСОБА_3 повернення позивача ОСОБА_1 з виборної посади не є підставою для припинення трудових відносин , а інша рівноцінна посада у ОСОБА_2 РТМО відсутня,згідно штатного розпису(а.с.20-28 т.2).

Крім того, як вбачається з наданої позивачем ОСОБА_1 заяви від 17.11.2015 року (а.с.2 т.1) про надання йому попередньої роботи та призначення його головним лікарем ОСОБА_2 РТМО, та наданих пояснень з цього приводу у судовому засіданні, позивач практично не розглядає вимоги щодо працевлаштування не на посаду головного лікаря ОСОБА_2 РТМО , а на іншу рівноцінну роботу (посаду) на тому самому обєднанню , або за його згодою на іншому підприємстві , установі,організації, не заявляв про такі і у судовому засіданні , наполягав на обґрунтованості вимог про поновлення на посаді саме головного лікаря ОСОБА_2 РТМО. Не пропонували і відповідачі позивачу іншої рівноцінної посади, вакантної на час розгляду питання , тому суд приймає до уваги положення ч.1 ст.11 ЦПК України щодо розгляду звернення особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Стаття 118 КЗпП України передбачає право на одержання попередньої або рівноцінної роботи за умови , що така робота є на підприємстві , а також у разі, якщо на підприємстві є вакансії рівноцінної роботи. Прийняття на роботу у звязку із закінчення повноважень за виборною посадою при відсутності вакансії законодавством не передбачено.

Тобто ,законодавством встановлено,що право на одержання попередньої роботи виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб йому була надана або його попередня посада , але не надав докази того, що у ОСОБА_2 РТМО є такі вакансії. Суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації були відсутні підстави щодо іншого працевлаштування позивача ОСОБА_1 тому ,що він звертався лише з однією вимогою.

Таким чином, відповідно до ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст.118 КЗпП України у звязку з укладенням з працівником, прийнятим на вакантну посаду ,що утворилася у звязку з обранням позивача ОСОБА_1 на виборну посаду ,трудового договору на невизначений строк, поворотне прийняття на роботу у звязку із закінченням повноважень за виборною посадою за відсутності вакансій, не передбачено.

Згідно із ч. 2 ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівники підприємств, установ та організацій , що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади , призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України , Національної поліції, а також керівників навчальних закладів , що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Постановою Кабінету Міністрів України №818 від 09.10.2013 року «Про затвердження Порядку погодження з ОСОБА_13 міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств , установ ,організацій , що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року №203» регулюється Порядок погодження призначення на посаду керівника державного підприємства.

Системний аналіз вище вказаних норм законодавства свідчить про те, що призначення на посаду керівників державних підприємств, установ , організацій має відбуватися за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації та лише шляхом підписання контракту в порядку , передбаченому п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності». Інша форма призначення керівника державного підприємства ,ніж укладання контракту з ним, законодавством не передбачена.

Вказані положення мають застосовуватися в повному обсязі при кожному призначенні керівника державного підприємства. Отже, попереднє погодження кандидатури керівника з місцевої державною адміністрацією в кожному випадку є обовязковим.

З матеріалів справи встановлено, що листом від 14.12.2015 року №1/2423(а.с.24) голова ОСОБА_2 районної державної адміністрації , адресованого на імя ОСОБА_2 районної ради , повідомив , що ініціювати питання про розірвання контракту з головним лікарем ОСОБА_2 РТМО у ОСОБА_2 райдержадміністрації немає. Таку відмову , прийнявши до уваги вищевказане , суд не вважає протиправною.

Посилання представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації на те, що ОСОБА_1 при зверненні до суду пропущений строк позовної давності , передбачений ст.233 КЗпП України, судом до уваги не приймаються ,тому, що вимоги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та про порушення своїх прав (на його думку) він дізнався 17.02.2016 року ,та звернувся до суду у передбачений законом строк -22.02.2016 року.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 районної ради Луганської області ,третя особа ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання про визнання недійсним контракту ; визнання ОСОБА_3 працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладення зобовязань на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя, суд також вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

21.02.2011 року між позивачем ,3-я особа ОСОБА_3, та ОСОБА_2 районною радою був укладений контракт з керівником, предметом якою було виконання ОСОБА_3 обовязків головного лікаря ОСОБА_2 центральної районної лікарні згідно рішення 2/8 сесії ОСОБА_2 районної ради шостого скликання від 09.12.2010 року . Згідно розділу V контракту вказаний термін його дії з 21.02.2011 року до 21.02.2016 року та додатковою угодою від 18.02.2016 року термін дії контракту продовжений до 18.02.2019 року ( а.с.54-58 т.1). При цьому ніяких відомостей щодо виконання обовязків головного лікаря ОСОБА_2 РТМО на період виконання обовязків головою ОСОБА_2 районної ради цей контракт не містить.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи , організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці ,необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків , передбачених частиною другою ст.23 КЗпП України ,вважаються такими ,що укладені на невизначений строк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства» ,що є у державній власності, п.5 рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладенні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності,застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт) , в якому визначаються строк найму, права , обовязки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення , умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Згідно п.10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний ,міський голова призначає на посади, звільняє з посад керівників відділів,управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних,загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів .

Згідно п.20 ч.4 ст.42 указаного Закону сільський , селищний ,міський голова ,голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видають розпорядження.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню.

Даного висновку суд дійшов з огляду на таке.

З контракту від 21.02.2011 року , дійсність якого оскаржує позивач, вбачається , що контракт , як того вимагає ст.24 КЗпП України , укладений у письмовій формі, в контракті визначені права і обовязки сторін, умови оплати праці та матеріального забезпечення , відповідальність сторін, строк його дії та інші його умови. Даний контракт підписаний сторонами, що свідчить про те, що всі умови даного контракту були погоджені в повному обсязі, про що підтвердив у судовому засіданні сам позивач.

Таким чином, суд не встановив будь-яких порушень прав позивача ОСОБА_3 як при укладенні з ним оспорюваного контракту , так і при його продовженні.

До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Трудовим законодавством не передбачено визнання недійсним трудового договору (контракту), окрім ст.9 КЗпП України , згідно з якою, умови договорів про працю , які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними .

Аналіз даної норми Закону свідчить про те, що лише окремі умови контракту можуть бути визнані недійсними, а не в цілому трудовий договір.

При цьому, позивач ОСОБА_3 у своєму позові прохає визнати недійсним контракт в цілому.

Доводи позивача ОСОБА_3 про те, що контракт б/н від 21.02.2011 року укладений між ОСОБА_2 районною радою та ОСОБА_3 слід вважати недійсним як такий, що укладений всупереч діючому законодавству , на думку суду, є безпідставними, тому що ніяких доказів , крім посилання на «Основи законодавства України про охорону здоровя», Закон України №3611-VІ від 07.07.2011 року , який набрав чинності з 01.01.2012 року , та був доповнений Законом України «Основи законодавства України про охорону здоровя» ч.9 ст.16, Закон України №694-VІІ від 19.11.2013 року «Про внесення змін до ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» не містять.

Його посилання на Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя та Типову форму контракту з керівником державного,комунального закладу охорони здоровя ,які затверджені постановою Кабінету Міністрів України 16.10.2014 року №642 також не приймаються до уваги , тому що оспорюваний контракт був заключний з ОСОБА_3 у 2011 році.

Посилання позивача ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 районна рада як роботодавець перевищила свої повноваження ,застосувавши контракту форму договору у сфері де її застосування на той час не передбачено законом , також судом до уваги не приймаються,тому що його дії при укладенні контракту, де він був також стороною, були добровільним та ніякого впливу до нього не здійснювалось.

Крім того,не зрозуміло, чому на думку позивача ОСОБА_3 недійсним є тільки контракт від 21.02.2011 року , а ні додаткова угода до нього від 18.02.2016 року.

Його уточнені вимоги щодо покладання зобовязань на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя», також на думку суду є надуманими ,оскільки з такими вимогами він добровільно до ОСОБА_2 районної ради не звертався , його вимоги до ОСОБА_2 районної державної адміністрації ним зазначені лише в уточненні до позову, але ОСОБА_2 районна державна адміністрація не є відповідачем у його позові.

Крім того, суд вважає,що ОСОБА_3 при зверненні зі своїми вимогами пропущений строк , передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України , на більш ніж на три місяці, належних доказів поважності причин пропуску строку ним не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_3 наполягав на тому , що про недійсність контракту він дізнався лише у судовому засіданні , при цьому не надавши ніяких доказів цьому.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначено , що встановлені статтями 228,223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків , а також навести у рішенні мотиви , чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин , у позові може бути відмовлено з цих підстав . Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку , а всі обставини справи права і обовязки сторін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4-6, 10,11,57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,ст.ст.9, 21, 23, 24, 36, 39-1,118, 233 Кодексів Законів про Працю України , Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року , ст.65 ГК України, ст. 33 Закона України «Про статус депутатів місцевих рад», ст.ст. 12,42 Закона України «Про місцеве самоврядування в Україні» , ст.36 Закона України «Про місцеві державні адміністрації», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради Луганської області, ОСОБА_2 районної державної адміністрації , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання , про поновлення на роботі, відмовити.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 районної ради Луганської області ,третя особа ОСОБА_2 районне територіальне медичне обєднання про визнання недійсним контракту ; визнання ОСОБА_3 працівником , який працює за безстроковим трудовим договором ; та покладення зобовязань на ОСОБА_2 районну державну адміністрацію та ОСОБА_2 районну раду розробити контракт для головного лікаря ОСОБА_2 районного територіального медичного обєднання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 «Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного , комунального закладу охорони здоровя та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя, відмовити».

Судовий збір компенсувати за рахунок держави .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.О.Сурніна