Справа № 404/3035/16-ц
Номер провадження 2-о/404/164/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі:

головуючої судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді справу за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заяви зазначено, щоІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько, ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а також земельної ділянки площею 1 200,0 кв.м., розташованої по АДРЕСА_2.

Окрім заявника спадкоємцями після смерті батька є сестра ОСОБА_3, та мати ОСОБА_2, які до нотаріуса з питання прийняття спадщини не звертались. Спору з приводу спадкового майна не має.

На час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, прийняв спадщину свого батька, але у визначений законом термін не звернувся до державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що постійне проживання неповнолітнього сина зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, а тому просить задовільнити заяву.

До судового засідання представником заявника надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку заявлених вимог (а. с. 59 ).

Заінтересовані особи до судового засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі та про відсутність заперечень протии задоволення поданої заяви про становлення факту (а. с. 31,32 ).

Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с.5) .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1200,0 кв.м., розташованої по АДРЕСА_2.

Окрім ОСОБА_1 спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є сестра ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2, які з питання прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Спору з приводу спадкового майна не має.

На час відкриття спадщини заявник будучи неповнолітнім постійно проживав разом із спадкодавцем, прийняв спадщину свого батька, але у визначений законом термін не звернувся до державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Нотаріус відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що постійне проживання неповнолітнього сина зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами (а. с.15,16) .

Як роз'яснює абз. 2 та 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Окрім цього, ст. 531 ЦК УРСР встановлює, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв, спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат»: «Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством», відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року-яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, то спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно. користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 2, 23 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. факту прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення заяви, оскільки факт постійного проживання разом заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується рішенням Виконавчого комітету Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району м. Кіровограда № 44 від 04.11.1992 року; дозвілом № 385 від 04.11.1995 року; рішенням виконкому Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району м. Кіровограда № 44 від 04.11.1992 року; генпланом, довідкою, виданою завідуючим будинком АДРЕСА_1, засвідчену в.о. начальника КП «Комунальник-96», про те, що заявник проживав із батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з дня свого народження і до грудня 2000 року.

Відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 548, 549 ЦК України УРСР 1963 року, ст. 1268 ЦК України, статтями ст.ст. 11, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав з батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда