Справа № 505/4861/15-ц
Провадження по справі № 2/505/121/2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Фабіжевського С.А.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та за зустрічним цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач наполягав на припиненні права ОСОБА_2 на 13/100 часток в спільному майні житловому будинку з надвірними господарчими спорудами і будівлями за адресою: Одеська область, м. Котовськ (зараз Подільськ) по вул.. К. Цеткін (зараз ОСОБА_3) № 41, визначвши за ОСОБА_1 в порядку припинення права ОСОБА_2 на частку в спільному майні право приватної власності на 13/100 частки в житловому будинку з надвірними господарчими спорудами і будівлями за адресою: Одеська область, м. Котовськ (зараз Подільськ) по вул.. К. Цеткін (зараз ОСОБА_3) № 41, та стягнути з відповідачки судові витрати та судовий збір. При цьому згоден був сплатити відповідачці грошову компенсацію за її долю у цьому майні. Посилався на п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року із подальшими змінами та на ст.. 365 п. 1 ЦК України. Не визнавав з цих підстав зустрічний позов.

Відповідачка за основним позовом також його не визнала, посилаючись на те, що вона з 2006 року і по цей час мешкає в належній їй частині житла, несе всі витрати по утриманню житла і іншого житла не має.

У свою чергу заявила зустрічний позов, в якому просила, визнати 26/100 частки сумісно набутим майном подружжя. Здійснити поділ житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих будівель за адресою: Одеська область, м. Котовськ (зараз Подільськ) по вул.. К. Цеткін (зараз ОСОБА_3) № 4 в натурі. Визнати право власності за ОСОБА_2 на 26/100 частин в житловому будинку з надвірними господарчими спорудами і будівлями за адресою: Одеська область, м. Котовськ (зараз Подільськ) по вул.. К. Цеткін (зараз ОСОБА_3) № 41, та виділити в натурі ОСОБА_2 зазначену частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих будівель, з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі встановленому будівельно-технічною експертизою.

Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що обидва позови задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що батько позивача, ОСОБА_4, на день смерті, мав на праві індивідуальної власності житловий будинок № 41 по вул. К. Цеткін (зараз «Ярослава Мудрого») в м. Котовську (зараз «Подільськ» Одеської області). При цьому, 74/100 частки житла він придбав зі своєю першою жінкою, яка померла раніше нього, а 26/100 зі своєю другою дружиною, відповідачкою по справі у 2012 році за сумісні з нею кошти, з якою одружився у 2006 році, а саме 10 січня (акт запис № 01). 26 лютого 2016 року помирає батько позивача, ОСОБА_4. Але, ще за життя (20.07.2012 року) він склав заповіт, в якому все своє майно, з чого б воно не складалося та де б не знаходилося на день його смерті буде належати його синові ОСОБА_1

Сторони своєчасно звернулися до нотаріуса за заявами про своє право на спадщину після смерті і отримали такі свідоцтва: позивач на 87/100 частки будинку (74/100+13/100), а відповідачка на 13/100 частки того ж житла, як дружина, що пережила свого чоловіка.

Але, між сторонами виник спір з приводу того, що позивач хоче припинити право власності відповідачки на її 13/100 частини житла з виплатою їй грошової компенсації за її долю в цьому майні.

Судом також достеменно встановлено, що відповідач фактично мешкає в м. Одесі (що останнім не заперечувалося), наміру мешкати у спадкоємницькому житлі не висловлював, навпаки, у частині будинку, що складається з 26/100 житла і співвласниками якої є у рівних долях є сторони по справі (житловий будинок складається з 2-х окремих будинків на одному подвірї: 74/100 та 26/100 часток) мешкає відповідачка, яка зареєстрована там на правах члена сімї ОСОБА_4 (як дружина останнього) з 04 грудня 2006 року, користується цим житлом, несе всі витрати по його утриманню, іншого житла у м. Котовську (Подільську) Одеської області не має. За таких обставин суд вважає, що припинення права власності відповідачки на належний їй 13/100 частки спірного житла з виплатою відповідної грошової компенсації завдасть суттєвої шкоди інтересам останьої.

Тому посилки позивача на положення ст.. 365 п. 1 ЦК України та на п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судоми законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року із подальшими змінами, яка однією з умов сплати грошової компенсації за долю в сумісному майні передбачає не проживання власником у спірному житлі і забезпечення іншою житловою площею є безпідставними.

Згідно довідки за № 255 від 07.12.2015 року, наданої позивачем, за відповідачкою в с. Мардарівка Котовського (Подільського) району по погосподарській книзі лічиться житло в с. Мардарівка Котовського (Подільського) району Одеської області. Але, даний документ не може бути взятий до уваги, бо житло не введено в експлуатацію, не зареєстроване в МБТІ, як цього потребує закон, а відповідно юридично не існує і розглядатися як житло не може.

Що стосується зустрічного позову, то ОСОБА_2 порушено положення п. 2 ст. 365 ЦК України, тому суд позбавлений можливості задоволити її позов.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та зустрічного цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя -