Сквирський районний суд Київської області
Справа № 2-247/2006
Провадження № 6/376/15/2016
УХВАЛА

"17" червня 2016 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Клочко В.М.., розглянувши подання старшого державного виконавця Сквирського районного відділу ДВС ГТУЮ про тимчасову заборону виїзду за кордон ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу ДВС Сквирського РВ ДВС ГТУЮ звернувся до суду з поданням про застосування до ОСОБА_1 заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В поданні заявник зазначив, що на виконанні у ВДВС Сквирського ГТУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Сквирського районного суду № 2-247 від 10.03.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини. Станом на сьогоднішній день рішення суду боржником не виконано, у звязку з чим вони вимушені звернутись до суду з даним поданням.

Суд, розглянувши подання, оцінивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Сквирського ГТУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Сквирського районного суду № 2-247 від 10.03.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини за яким держвиконавцем ВДВС Сквирського РУЮ ОСОБА_3 25.03.2006 року було відкрито виконавче провадження.

До матеріалів виконавчого провадження не додано жодної довідки, яка б свідчила про те що державним виконавцем були прийняті заходи, щодо примусового виконання рішення суду та стягнення заборгованості з боржника.

Після встановлення зазначених обставин суд зазначає наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, право державного виконавця на звернення до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням до виконання зобовязань за рішенням.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень, згідно цієї статті, заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

З наведеної норми вбачається, що вирішення питання щодо обмеження особи в праві виїзду за межі України може бути останнім етапом примусового виконання судового рішення, якщо державний виконавець застосував усі заходи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасову заборону ОСОБА_1 у виїзді за кордон необґрунтоване, оскільки не надано доказів на підтвердження тих обставин, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобовязання, виїжджав або має намір виїхати за межі України, також до подання не надано доказів про вчинення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, у звязку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 293, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Сквирського районного відділу ДВС ГТУЮ про тимчасову заборону виїзду за кордон ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4