Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 липня 2012 року встановлено обов'язок ОСОБА_6 сплатити борг за картковим рахунком у розмірі 11 594 грн 55 коп., що утворився станом на 09 квітня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Оскільки вказаний борг позичальник за життя не сплатив, а банк у встановлений строк після отримання повідомлення про смерть боржника звернувся із вимогою про стягнення боргу із ОСОБА_4 як спадкоємця першої черги, яка прийняла спадщину.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2013 року указаний позов задоволено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Західінкомбанк» 1/3 частини боргового зобов'язання спадкодавця ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в межах вартості отриманого у спадщину майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, провадження у справі закрити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Амеліна В.І. від 11 лютого 2014 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.

08 квітня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена цивільна справа.

16 червня 2016 року указану цивільну справу передано судді-доповідачу Амеліну В.І. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Попович О.В., Остапчука Д.О.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2016 року № 144/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Амеліна В.І. відповідно до постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 4697-1, у результаті чого 19 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, із висновками якого частково погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог, наявності передбачених ч. 1 ст. 1281 ЦК України підстав для стягнення із ОСОБА_4 як правонаступника у спірних правовідносинах суми боргу спадкодавця.

При цьому суд правильно врахував, що кредитор у визначений законодавством строк звернувся із вимогою до відповідача як спадкоємця першої черги за законом про стягнення суми боргу.

Визначаючи суму боргового зобов'язання спадкоємця боржника у розмірі 1/3 частини боргу в межах вартості отриманого відповідачем майна, апеляційний суд правильно керувався ч. 1 ст. 1282 ЦК України, згідно з якою спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про порушення положень ст. 378 ЦПК України та наявність підстав закриття провадження у справі, зазначивши, що заміна сторони, яка вибула, її правонаступником здійснюється у процесі виконання судового рішення, а виконавче провадження про стягнення боргу за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 липня 2012 року закінчено у зв'язку із смертю боржника постановою від 19 червня 2013 року.

Апеляційний суд правильно зазначив, що за характером спірних правовідносин за позовом кредитора предметом судового розгляду були факт прийняття спадщини, обсяг відповідальності відповідача як однієї із трьох спадкоємців першої черги у правовідносинах, що допускають правонаступництво, що виключає закриття провадження у справі з підстав, викладених у доводах апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував, крім того, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, яке обґрунтовано скасувало рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави для залишення без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.О.Леванчук