Дата документу 29.06.2016
ЄУ № 430/2833/13-ц
Провадження №2/420/26/16
29 червня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області в складі: головуючого - судді Бондар Ю.О., за участю секретаря Сіренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Петрівська селищна рада, ПП «Приватсервіс», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності, шляхом демонтажу господарчих побудов, стягнення моральної шкоди та витрат на встановлення межевих знаків, відновлення межевих знаків, зустрічним позовм ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ПП «Приватсервіс», Петрівської селищної ради, про зобов»язання відновлення межі, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Петрівської селищної ради, визнання державних актів недійсними та зобов»язщання проведення нових замірів земельних ділянок (в подальшому з уточненими позовними вимогами), -
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності, шляхом демонтажу господарчих побудов (в подальшому з уточненнями). Свої вимоги обґрунтували тим, що земельна ділянка розташована за адресою: провул. Йовсугський, буд. № 2-в с. Петрівка Станично-Луганського району Луганської області та належить їм на праві приватної власності, як ділянка надана для обслуговування житлового будинку та для ведення присадичного господарства. На теперішній час частину земельної ділянки самочинно хахватив відповідач ОСОБА_3, встановивши огорожу, навіс на теплицю для вирощування овочів, і таким чином перешкоджає позивачам в користуванні і розпорядженні земельною ділянкою, що перебває у їх спільній власності.23.10.2013 приватним підприємством «Приватсервіс» разом з комісією по земельним спорам було встановлено межі між присадибними ділянками, розташованими за адресою: Станично-Луганський район, смт. Петрівка, провул. Йовсугський, буд. № 2-в та № 2-г. Відповідно до відповіді Петрівської селищної ради встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно порушив земельні межі і самочинно виніс теплицю і навіс за межі своєї земельної ділянки. При вирішенні цього спору було встановлено межеві знаки, але на даний час відповідач не виконав рішення виконкому, зруйнував межеві знаки, свої побудови не зніс. За зустрічним позови позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Петрівської селищної ради, ПП «Приватсервіс», про зобов»язання відновлення межі, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Петрівської селищної ради, визнання державних актів недійсними та зобов»язщання проведення нових замірів земельних ділянок (в подальшому з уточненими позовними вимогами). Ухвалою Станично-Луганського районного суду Луганської області від 20.01.2014 позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності, шляхом демонтажу господарчих побудов, та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ПП «Приватсервіс», Петрівської селищної ради, про зобов»язання відновлення межі, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Петрівської селищної ради, визнання державних актів недійсними та зобов»язання проведення нових замірів земельних ділянок об»єднано в одне провадження, та присвоєно номер об»єднаній справі 430/2833/13-ц. На виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 дана цивільна справа була передана до розгляду зі Станично-Луганського районного суду Луганської області до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду від 29.09.2015 року справу прийнято до провадження суду та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачі за первісним позовм, відповідачі за зустріним позовом не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, у разі неявки відповідача не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачі за первісним позовом, позивачі за зустрічним позовом в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток, заяв про розгляд справи без їх участі суду не надавали. Представник третьої особи за первісним позовом, відповідач за зустріним позовом: Петрівської селищної ради в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника. Представник третьої особи ПП «Приватсервіс» за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся прочас та місце судових засідань. За згодою позивачів за первісним позовом суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні обєкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно доЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст. 152, 153 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст.ст. 211, 212 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення:.. б) самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за цією ж адресою. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується Державним актом на право власнгості на земельну ділянку, серії ЯМ № 579142, виданим на підставі рішення 17 сесії 6 скликання Петрівської селищної ради від 17.08.2012 року № 17/8 (а.с.9). Згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № 579142, співвласником земельної діляки є ОСОБА_2 (а.с.10). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 579144, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0300 га, розташованої за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.11) Згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № 579144, співвласником земельної діляки є ОСОБА_2 (а.с.12). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 579145, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0300 га, розташованої за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.13) Згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № 579145, співвласником земельної діляки є ОСОБА_1 (а.с.14). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 579143, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1500 га, розташованої за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15) Згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № 579143, співвласником земельної діляки є ОСОБА_1 (а.с.16). Відповідно до акту відновлення меж земльної ділянки в натурі та передачу межевих знаків власникам на зберігання від 13.02.2013, виданого ПП «Приватсервіс», дійсний акт складено в присутності землевпорядника Петрівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської областісуміжних землевласників та інших зацікавлених сторін та здійснено відновлення меж земельної ділянки за адресою: смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в з закріпленням межі земельної ділянки межовими знаками та передано їх власнику земельної ділянки на постійне зберігання (а.с.21-23). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки за адресою: смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в Станично-Луганського району, від 08.11.2013, встановлено, що на земельній ділянці встановлено три межевих знаки, чітко визначена межева лінія між земеьними ділянками позивачів та відповідача, але встановити забор по межевій лінії позивачів не має можливості, так як на їх території земельної ділянки зведена теплиця, розміром 0,6 м, а аткож частина навісу з шиферу, візуально виступає на 0,4 м, за підписами депутата Петрівської с/ради ОСОБА_6, сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.24). Відповідно до листа начальника відділу Держземагенстава у Станично-Луганському району Луганської області, у відділі Держземагенства у Станично-Луганському районі технічна документація на земельну ділянку, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 4-ЛГ № 072462 від 11.11.2000 року, що належить ОСОБА_3, розташовану за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район смт. Петрівка провул. Йовсугський, 2, станом на 31.01.2014 (дата видачі листа) відсутня. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки за адресою смт. Петрівка, провул. Йовсугський, 2в депутата Петрівської селищної ради ОСОБА_6, встановлено, що станом на 28.03.2014 (дата складання акту) відсутність встановлених раніше мжевих знаків (метелевих труб). Перший межевий знак відсутній на відстані 35,10 м від червоної лінії, другий межевий знак відсутній в кінці земельної ділянки (а.с.134). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 було роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В судовому засіданні встановлено, що позивачами за первісним позовом здійснено затрати на встановлення в натурі межевих знаків в розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 199 від 23.10.2013 р., та, відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, вони підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовних заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до спричинення шкоди. Статтею 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд вважає, що позивачами за первісним позовом не доведено, що наслідком земельного спору з ОСОБА_3, ОСОБА_4 стали моральні страждання, які призвели до погіршення стану здоров»я, психологічного стану та на життя вцілому, як зазначено у позовній заяві, оскільки не надано доказів щодо звернення позивача чи його дружини до лікарів, або якісь інші негативні наслідки, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позовні вимоги не доведені, ніяких доказів на підтвердження цих позовних вимог суду не надано, хоча відповідно до вимог частини 1статті 60 ЦПК України це є обов'язком позивача. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню, так як позивачі надали необхідні докази. В свою чергу відповідач за первісним позовом до судового засідання не з»явився, будь-яких доказів та пояснень суду не надав, ст. 60 ЦПК України не скористався, не довівши ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог в зустрічній позовній заяві, у зв»язку з цим суд відмовляє ОСОБА_3 в задоволенні зустрічної позовної заяви. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 224, ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 321, 373, 386, 391, 1166, 1167Цивільного кодексу України, ст.ст. 90, 125, 126, 152, 153, 158, 211, 212 Земельного кодексу України, ст. 41 Конституції України, Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р., № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -
Первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Петрівська селищна рада, ПП «Приватсервіс», про зобов»язання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в місчний термін усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності, шляхом демонтажу господарчих побудов, відновлення межевих знаків, стягнення компенсації витрат на установку межевих знаків задовольнити частково. Зобов»язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в місячний термін усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: провул. Йовсугський, 2в смт. Петрівка Станично-Луганського району Луганської області шляхом відновлення межевих знаків та демонтажу огорожі, яка проходить до кінця земельної ділянки та господарських споруд (літнього навісу з шиферу та теплиці). Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 компенсацію витрат на встановлення межевих знаків на загальну суму 1000 (одна тисяча) грн. В іншій частині вимог за первісним позовом відмовити за недоведеністю. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ПП «Приватсервіс», Петрівської селищної ради, про зобов»язання відновлення межі, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Петрівської селищної ради, визнання державних актів недійсними та зобов»язання проведення нових замірів земельних ділянок відмовити повінстю. Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: