Справа № 369/1298/15-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/3310/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 56 20.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягненнякоштів за депозитним договором та відшкодуванняморальноїшкоди,-

встановила:

у лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 08.01.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір НОМЕР_1, вклад «СТАНДАРТ», за яким позивач внесла на рахунок у банку-відповідача 100 000 гривень, але не отримала відсотки за договором та не може забрати кошти, вкладені на депозит.

ОСОБА_2 вказувала, що зарахувала на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 100 000грн.на строк 366 днів по 08.01.2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу складала 19%.

Протягом лютого-березня 2014 року відповідач здійснював виплату відсотків.

Однак починаючи з квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив нараховувати та здійснювати виплату відсотків.Строк дії вищезазначеного договору до 08 січня 2015 року.Із спливом строку відповідач відмовив у поверненні депозиту та сплаті відсотків.

Позивач стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користьгрошові кошти за договором НОМЕР_1 від 08.01.2014 року у розмірі 100 000 гривень, невиплачені відсотки за договором НОМЕР_1 від 08.01.2014 року у розмірі 15928,77 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000гривень.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором НОМЕР_1 від 08.01.2014 року у розмірі 100000,00 гривень, невиплачені відсотки за договором НОМЕР_1 від 08.01.2014 року у розмірі 15928,77 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень, а всього117928,77 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в частині стягнення 1000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» відшкодування за спричинену моральну шкоду відмовлено та визначено загальну суму, що підлягала стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 116 928,77 грн. 77 коп.

В іншій частині рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми банківського вкладу, невиплачених відсотків, витрат на правову допомогу та рішення Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року в частині, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2. грошові кошти у розмірі 100 000грн., невиплачені відсотки у розмірі 15928,77 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000гривень, а всього 117928,77 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, таким що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позивач не довів належними доказами факт укладання договорів банківського владу між сторонами, факту внесення заявлених сум грошових коштів на рахунки за договором.

Крім того, суд першої інстанції незаконно задовольнив вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди.

Також, апелянт, вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо спричинення шкоди діями працівника банку вкладу, адже з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода.

Власник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківським правилам) і звичаями ділового обору. Такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Апелянт, вказує, що в матеріалах справи є копії квитанцій ОСОБА_2, але на них відсутні обов'язкові реквізити для вищезазначеного документу, а саме «мокрої» печатки юридичної особи або засвідчення ЕЦП САБ.

Отже, власноручний підпис касира має бути засвідчений відбитком печатки банку (філії, відділення). Цих обов'язкових реквізитів спірні квитанції не містять.

Таким чином, апелянт, стверджує, що позивачем не було доведено жодного належного допустимого доказу наявності залишків грошових коштів на банківському рахунку на момент його звернення до суду першої інстанції.

Просило рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що08 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділені м. Алушти укладено договір строкового депозитного вкладу НОМЕР_1 (вклад «Стандарт»).

Згідно зазначеного договору, позивач зарахувала на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 100 000 грн. на строк 366 днів по 08 січня 2015 року включно, процентна ставка на суму вкладу складає 19% річних.

На виконання вимог ухвала від 10 лютого 2106 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у позивачки був витребуваний оригінал договору строкового депозитного вкладу НОМЕР_1.

Згідно п.18 умов даного договору, він оформлений у двох екземплярах, при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки Банку технічними друкованими засобами.

Факт внесення позивача коштів для виконання даного договору підтверджується відповідною квитанцією 08.01.2014 року, оригінал якого також був наданий суду і досліджений в судовому засіданні.

Протягом лютого - березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснював виплату відсотків за вкладом, згідно умов договору.

09 лютого 2014 року зараховано 1613 грн. 69 коп., 09 березня 2014року - 1457 грн. 54 коп.

Однак, починаючи з квітня 2014року відповідач припинив нараховувати та здійснювати виплату відсотків за вкладом.

02 липня 2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою дострокового припинення дії договору. Утім, їй було відмовлено.

Беручи до уваги те, що строк дії вищезазначеного договору до 08 січня 2015 року включно, 31 грудня 2014 року позивач надіслала лист до ПАТ КБ «ПриватБанк» із зазначенням того, що не планує продовжувати строк дії договору та просить виплатити належні їй грошові кошти по закінченню строку дії договору.

11 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив її про відмову у поверненні банківського вкладу в розмірі 100 000 грн. 00 коп., за депозитним договором. Відповідач аргументує свою відмову у поверненні депозитного вкладу тим, що через політичні події, в країні виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк».

Водночас, відповідач не сплатив відсотки за 10 місяців у сумі 15928 грн. 77 коп. Розрахунок заборгованості за відсотками: 100 000 * 19% = 19 000 сума відсотків за 12 місяців; 09.02.2014 року зараховано 1613 грн. 69 коп.; 09.03.2014 року зараховано 1 457 грн. 54 коп.19 000 - 1613.69 - 1457.54 = 15 928 грн. 77 коп.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав умови договору НОМЕР_1 від 08.01.2014 року, як сума вкладу у розмірі 100 000 грн., так і відсотки у розмірі 15 928 грн. 77 коп. позивачу повернуті не були.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, між сторонами був укладено відповідний договір банківського вкладу, на виконання якого позивач перерахував відповідні кошти відповідачу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Частина 1 ст.633 ЦК України дає визначення поняття публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч.2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку -будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Пунктом 13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних і:ментах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

Частиною 1 ст.1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п.2.4. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором, невиплачених відсотків, витрат на правову допомогу - відповідає, а тому повинно бути залишене без змін.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частинізадоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 гривень виходячи з наступного.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в частині стягнення 1000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» відшкодування за спричинену моральну шкоду відмовлено.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми банківського вкладу, невиплачених відсотків, витрат на правову допомогу та рішення Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року в частині, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції - скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, рішення Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» відшкодування за спричинену моральну шкоду набрало законної сили, оскільки Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовано не було.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження

В решті рішення суду першої інстанції від 14 квітня 2016 року необхідно залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, і підстави для його скасування, відсутні.

Керуючись: ст.ст.205,209,218,303,307,309,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року,в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 гривень скасувати, і провадження в цій частині закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді