Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури про визнання договору укладеним та дійсним, визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення літ «А», цегла, загальною площею 123,4 кв.м., розташованого в м. Житомирі по вул. В.Бердичівській, 67, укладений 07.06.2013 року між ним та Кооперативом «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури на суму 428839 грн. 20 коп.;

- визнати за ним право власності на вищевказане приміщення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 07.06.2013 між ним та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу вищевказаного нежитлового приміщення, за яким він сплатив 428839 грн. 20 коп., що підтверджується розписками. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначив, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що відповідач визнав позов. Крім того, суд у рішенні послався на постанову Пленуму Верховного Суду України, яка не є нормою права, а тому не обов'язкова до застосування.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що, при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, суд може визнати нікчемний договір дійсним включно у випадку одночасної наявності наступних обставин: сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору; цей факт підтверджується письмовими доказами; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 07.06.2013 між ОСОБА_1 та Кооперативом «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури було укладено договір у простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач передав у власність, а позивач прийняв нежитлове приміщення, літ. «А», цегла, загальною площею 123,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир вул. В.Бердичівська, 67, яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2012 року (а.с. 6-9). З цього договору вбачається, що позивач повинен сплатити відповідачу 428839 грн. 20 коп. за придбане майно протягом п'яти днів з дня його укладення.

На підтвердження сплати коштів позивачем надані розписки про отримання відповідачем грошей: від 07.06.2013 року на суму 150000 грн., від 08.06.2013 року - 150000 грн., від 09.06.2013 року - 128839 грн. 20 коп. (а.с. 10-12).

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ухилявся від укладення договору купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що позивач тільки один раз у червні 2013 року звернувся до відповідача з вимогою укласти договір купівлі-продажу протягом 7 діб з дня отримання вимоги, відповіді на дане звернення не отримав (а.с. 13). Інших звернень суду не надано. Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 «Ритм» позов визнав повністю, подавши про це заяву, представник до суду не з'явився (а.с. 16).

Крім того, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури утворений у 1993 році, його засновники ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (позивач по справі). Юридична адреса кооперативу м. Житомир, вул. В.Бердичівська, 67. Відповідач з 18.03.2015 року перебуває в стані припинення за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року (а.с. 65-74).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу від 07.06.2013 року підлягав нотаріальному посвідченню, сторони дійшли згоди щодо всіх його умов, договір частково виконаний, проте належних доказів на підтвердження ухилення відповідача від укладення договору суду не надано.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не взяв до уваги визнання відповідачем позову, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 «Ритм» від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, суд правильно не прийняв визнання відповідачем позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді