Справа № 381/2712/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/2741/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 01.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Іванової І.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення суми боргу, мотивуючи вимоги тим, що 30 березня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу права вимоги. Оскільки фізична особа підприємець ОСОБА_4 мав перед ОСОБА_2 борг, згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 вересня 2014 року, на підставі якого було видано виконавчі листи, дане право вимоги перейшло до ОСОБА_2, і згідно з договором остання набула права кредитора відносно ОСОБА_3 за договором № 01-26/10 від 26 жовтня 2011 року, укладеним між фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та відповідачем. За умовами даного договору від 26 жовтня 2011 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було поставлено транспортний засіб Renault Trafic вартістю 62400 грн., який відповідач отримав згідно акту приймання-передачі транспортного засобу, укладеного в той же день. В свою чергу згідно умов договору ОСОБА_3 зобовязувався оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 або сплатою готівкових коштів в касу підприємства. В звязку із порушенням відповідачем умов договору сформувалась заборгованість у розмірі 62400 грн., відповідач також має відшкодувати інфляційні втрати та 3 % річних. Просила стягнути із відповідача грошові кошти в розмірі 114182,60 грн. та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог були надані всі докази, суд на підставі цих доказів встановив ряд юридичних фактів, однак прийняв рішення, яке іде у розріз із встановленими обставинами даної справи. Суд проігнорував, що на підставі саме договору купівлі-продажу автотранспортного засобу та акту прийому-передачі автотранспортного засобу відповідач отримав автотранспортний засіб та всі належні до нього документи, а саме довідку-рахунок, митні декларації, сертифікат відповідності; за цей автотранспортний засіб відповідачем не було сплачено ні через касу підприємства, ні на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4; судом проігноровано той факт, що при сплаті грошових коштів в обовязковому порядку відповідач би отримав на підтвердження сплати розрахункові документи, які засвідчували б факт купівлі транспортного засобу та його складових частин; судом проігноровано той факт, що транспортний засіб можна придбати лише шляхом укладення договору купівлі-продажу, а не за борговою розпискою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований в ЄДРПОУ із 28 червня 1995 року за видом діяльності 50.10.2 роздрібна торгівля автомобілями, 50.30.1 оптова торгівля автомобільними деталями та приладдям та іншими.

30 грудня 2010 року громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір комісії, згідно якого комісіонер прийняв на себе обовязок по реалізації транспортного засобу Renault Trafic від свого імені, але за рахунок комітента. В свою чергу, комісіонер зобовязується виплатити комітенту винагороду за надану послугу. Строк дії договору до 31 грудня 2015 року.

26 жовтня 2011 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 01-26/10, за умовами якого продавець продає транспортний засіб Renault Trafic вартістю 62400 грн. покупцю, а покупець приймає даний транспортний засіб і сплачує його вартість продавцю. Покупець ознайомлений з технічним станом транспортного засобу і не має претензій. Транспортний засіб передається покупцю з номером «Транзит» - не видавався. Термін дії договору до 31 грудня 2014 року включно.

25 жовтня 2011 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали акт приймання-передачі транспортного засобу Renault Trafic білого кольору, без транзитного номеру, за адресою м. Мукачево, вул. Матросова 40.

Згідно довідки-рахунку від 26 жовтня 2011 року № 028689, ОСОБА_3 придбав автомобіль Renault Trafic вартістю 62400 грн. із підписом ОСОБА_3 про отримання транспортного засобу та відсутністю підпису касира про отримання його вартості.

30 березня 2015 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу права вимоги № 0041-30/03/15, за умовами якого первісний кредитор ФОП ОСОБА_4 відступає за плату, а новий кредитор ОСОБА_2 набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення. Станом на 30 березня 2015 року заборгованість боржника перед первісним кредитором за контрактом складає 62400 грн. Не пізніше 30 робочих днів після настання дати відступлення первісний та новий кредитори забезпечують оформлення та направлення письмових повідомлень боржникам про відступлення права вимоги на користь нового кредитора у формі та за змістом згідно додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до цього договору є повідомлення про відступлення на імя боржника ОСОБА_3 за підписами ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, згідно якого всі виплати будь-яких коштів, що є належними та підлягають сплаті ОСОБА_3 за договором № 01-26/10 від 26 жовтня 2011 року, повинні сплачуватися ним на банківський рахунок в ПАТ «КБ «ПриватБанк» , отримувач ОСОБА_7 від імені ОСОБА_2 Цим ФОП ОСОБА_4 підтверджує, що новий кредитор має всі необхідні права та повноваження надавати йому письмові інструкції, які є обовязкові до виконання ним, та не потребують жодної згоди, підтвердження, пояснення, інструкцій чи будь-якої іншої дії з боку ФОП ОСОБА_4 чи будь-якої іншої особи.

30 березня 2015 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали також акт прийому-передачі права вимоги, який є додатком № 3 до даного договору.

20 квітня 2015 року ОСОБА_7 від імені ОСОБА_2 направила на імя ОСОБА_3 вимогу про повернення 62400 грн. в семиденний строк з дня отримання дано вимоги, яку останній отримав 23 квітня 2015 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення суми боргу, суд першої інстанції виходив із того, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, а представник позивача в позовній заяві до суду просить стягнути суму боргу. Разом з тим, суду боргову розписку або договір позики надано не було.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

В матеріалах справи наявні беззаперечні докази укладення договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2011 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3, право вимоги за яким до ОСОБА_3 перейшло до позивача ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу права вимоги № 0041-30/03/15 від 30 березня 2015 року.

Також доказами, наявними у справі, підтверджується отримання відповідачем ОСОБА_3 вимоги від нового кредитора ОСОБА_2 (а. с. 9 10).

Разом із тим судом першої інстанції не надано оцінки даним обставинам і доказам, якими вони підтверджуються, не визначено, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із чого суд прийшов до нічим не мотивованих висновків про відмову в задоволенні позову лише із тих підстав, що позивач визначив предметом позовних вимог борг за умов відсутності правовідносин позики.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно Книги Пятої ЦК України «Зобовязальне право» поняття боргу та зобовязання ототожнюється і не повязане із укладенням конкретного договору позики.

Так, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, суд при вирішенні справи поверхнево підійшов до встановлення обставин, які мають значення для справи, та взагалі усунувся від оцінки наданих позивачем доказів, а тому рішення не є законним та справедливим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову, колегія суддів враховує, що відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак заперечень по суті позову і доказів належного виконання зобовязання від нього не надійшло.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, в звязку з порушенням відповідачем умов договору № 01-26/10 купівлі-продажу транспортного засобу від 26 жовтня 2011 року, а саме не виконання зобовязання по оплаті автомобіля, сформувалась заборгованість у розмірі 62400 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 45115,20 грн. та 3 % річних у розмірі 6667,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки за договором купівлі-продажу права вимоги позивач набула право вимоги до відповідача, який грошове зобовязання не виконав, із нього підлягає стягненню грошова сума в розмірі невиконаного зобовязання, а також інфляційні втрати та 3 % річних згідно із ст. 625 ЦК України, в розмірі 114182,60, заявленому позивачем, із яким погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_4 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 114182,60 грн. та судові витрати 2397,84 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Іванова І.В.

ОСОБА_8