Справа № 686/8808/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Медвідь М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи, котрі не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватні нотаріуси Хмельницького міського нотаріального округу Наконечна Марія Іванівна та Терлич Оксана Львівна) про визнання недійсним договору дарування частини квартири та витребування її з чужого володіння, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та його дружиною ОСОБА_7 5 липня 2013 р. і посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Наконечною М.І. з реєстрацією за № 3-1205; витребувати у ОСОБА_3 1/2 частину зазначеної квартири, якою вона незаконно заволоділа за договором дарування ОСОБА_7 від 24 березня 2016 р., поновивши реєстрацію права власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив, що за життя дружини вони обговорювали з нею майбутній заповіт на внука, однак квартира відчужена без його відома, тоді як він бажає, аби вона залишилась внуку. В нотаріальній конторі, де він був при оформленні договору дарування, нотаріус сказала йому лише підписати і він, довіряючи дружині, поставив свій підпис, не читаючи; інших договорів дарування, купівлі-продажу ніколи не укладав. Квартира мала бути подарунком онуку на ювілей. Просить позов задовольнити, повернути квартиру, аби передати її внуку ОСОБА_8 та його сину.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просить його задовольнити. Пояснила, що 4.07.13 року позивач та його дружина привітали онука з днем народження і вирішили подарувати йому свою квартиру АДРЕСА_1, в котрій кожному з них належало по ? частці. Дружина повідомила внука, що має відбутись дарування, і попросила наступного дня відвезти їх до нотаріуса. 5.07.13 року, прибувши до нотаріуса, зайшла в кабінет сама, довго була там, після чого лише покликала чоловіка для підпису. Позивач не бачить на одне око, тому не читав того, що підписує, а нотаріус не роз'яснила йому детально змісту правочину, що вчиняється. Вважав, що дарує свою частку квартири внуку. Після смерті дружини позивач дізнався, що насправді подарував свою частку не внуку, а дружині, а після цього незадовго до смерті вона подарувала всю квартиру відповідачу. Таким чином, договір дарування позивачем своєї ? частки квартири відбувся під впливом помилки в момент укладення і обману (зі сторони покійної дружини позивача) на стадії підготовки до його укладення.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити. Пояснила, що не було ані обману, ані помилки при укладенні договору, так як покійна ОСОБА_7 розповідала їй, що вони з чоловіком домовились переписати ? квартири на неї (дружину позивача), аби все було в одних руках. Причиною такого рішення було те, що чоловік був ненадійний, обіцяв квартиру іншій жінці. Крім того, в 2013 році в ОСОБА_8 (внука позивача) не було ювілею, йому було 26 років. Натомість гроші від продажу іншої квартири дійсно були йому подаровані позивачем та його дружиною на ювілей - роком раніше, в 2012 р.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити. Пояснив, що 5.07.2013 року подружжя ОСОБА_7 домовились, що позивач свою частку квартири дарує дружині, аби вся квартира була в одних руках. Дарування не могло бути в той час на внука, бо стосунки з ним в той період часу не склалися, так як він не дбав про ним, не відвідував і не телефонував. Крім того, йому вже були раніше подаровані гроші від продажу нерухомості. Оспорений договір укладений як без будь-якого умислу на обман, так і за відсутності помилки. Нотаріус виконала свої обов'язки і роз'яснила зміст договору позивачу, тому навіть в разі наявності помилки до укладення договору на цій стадії її мало б бути обов'язково усунуто. Позивач недбало поставився до своїх обов'язків - не читав договору, не уточнив в нотаріуса умов договору.

В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Наконечна М.І. пояснила, що не пам'ятає безпосередньо позивача та укладення ним договору дарування, однак у всіх випадках без винятку завжди багато говорить з людьми про зміст договору, що укладається, особливо щодо договорів дарування і особливо з людьми похилого віку. Впевнена, що повідомляла позивачу як дарувальнику і того, на чию користь укладається договір дарування.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Терлич О.Л. не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за її відсутності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є внуком позивача і 4.07.2013 року, в день його народження до нього зателефонувала бабуся і попросила приїхати для дарування квартири. Вони приїхали до нотаріуса, потім поїхали в банк, бабуся сплатила кошти, потім в нотаріуса покликали дідуся розписатись в документах. Його до нотаріуса не викликали, однак він не був обізнаний в тому, чи це потрібно при даруванні. Він не просив подивитись чи передати йому примірник договору дарування, оскільки довіряв дідусеві з бабусею. Бабуся з усіма документами була в нотаріуса 30 - 40 хв., а дідусь - 2 хв., лише підійшов, розписався і пішов. Дійсно, раніше йому були подаровані дідусем і бабусею кошти від продажу іншої квартири, оформленням продажу котрої займався він сам. Орієнтовно в 2011 році бабуся дізналась про те, що він змінив прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8, на що спочатку ображалась, але до 2013 року відносини покращились.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є невісткою позивача і їй відомо, що в 2013 році бабуся зателефонувала до її сина ОСОБА_10,щоб переоформити квартиру: свою частку залишити за собою, а частку позивача оформити на внука. Вони їздили до нотаріуса, після чого син розповідав, що дідусь, вийшовши від нотаріуса, повідомив, що свою частку переписав йому. Після смерті бабусі знайшла документи, що квартира переписана на відповідача; позивач сказав, що не знав цього.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що була сусідкою і дружила з покійною дружиною позивача, котра розповідала їй, що квартира буде лише внукові ОСОБА_9. Пам'ятає, як ОСОБА_7 казала їй, що чекає внука, бо мають поїхати до нотаріуса і переписати на нього квартиру, а потім говорила, що переписали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою позивача і їй відомо, що його дружина дуже часто говорила впродовж орієнтовно трьох років до смерті, що хоче подарувати квартиру внуку. Орієнтовно за два місяці до смерті розповідала, що вже переписала на внука.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою покійної ОСОБА_7 і вона влітку 2013 року була присутня при розмові про те, що позивач переписав свою частку квартири на дружину. Позивач сам повідомив про це і сказав, що вона (дружина) вільна робити з квартирою, що хоче. Їй також відомо, що під час дарування частки квартири дійсно внук був в нотаріуса з ними.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що позивач - його шваґро. Орієнтовно три роки тому був випадок, коли він приїжджав до позивача та його дружини додому і в ході розмови позивач повідомив йому, що переписав квартиру на свою дружину з тим, аби робила з нею, що хоче.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_14 і ОСОБА_7 розповідала їй, що позивач подарував свою частку квартири по Зарічанській їй.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала разом з покійною дружиною позивача і бувала в них вдома. Вони, зокрема, мали розмову про те, що позивач переписав свою частку квартири на неї. При цій розмові був присутній і позивач, котрий нічого не зауважив і не заперечив, поводився байдуже.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Встановлено, що позивач та ОСОБА_7 перебували в шлюб з 2.08.1956 року, мали двох дітей - ОСОБА_17, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_18, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Внуком позиваа та його дружини від шлюбу їх сина ОСОБА_17 та ОСОБА_9 є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (прізвище «ОСОБА_8» змінено з прізвища «ОСОБА_8» 11.11.2009 року).

Вказані обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про шлюб позивача, повторним свідоцтвом про народження ОСОБА_8, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про зміну прізвища ОСОБА_9., свідоцтвом про зміну імені ОСОБА_8, свідоцтвом про смерть ОСОБА_17, свідоцтвом про смерть ОСОБА_18, копії котрих наявні у справі.

В період шлюбу позивачем та дружиною була придбана квартира АДРЕСА_1 кожному з них належала частка ? в праві власності на неї.

5.07.2013 року між позивачем як дарувальником та його дружиною як обдаровуваною було укладено нотаріально засвідчений договір дарування належної позивачу ? частини квартири АДРЕСА_1

4.03.2016 року між ОСОБА_7 як дарувальником та відповідачем як обдаровуваною було укладено нотаріально засвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 внаслідок чого станом на дату розгляду справи право власності на спірну квартиру належить відповідачу.

11.04.2016 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про її смерть, копія котрого наявна у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обставини, якими сторона обґрунтовує недійсність договору, мають існувати саме на момент його укладення. При цьому представник позивача стверджувала про те, що в момент укладення договору його було вчинено позивачем саме під впливом помилки в суб'єктному складі - особі обдаровуваного.

Однак такої обставини судом встановлено не було, оскільки показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 спростовані доводи позивача щодо його необізнаності в даруванні своєї частки квартири дружині. Зазначені свідки пояснили, що невдовзі після укладення договору дарування позивач або сам розповідав (свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14.), або мовчазно погоджувався (свідок ОСОБА_16.), що його частина квартири подарована ним дружині.

Крім того, третя особа - приватний нотаріус Наконечна М.І. в судовому засіданні пояснила, що повністю виключає можливість неповідомлення позивачу сторони обдаровуваного.

Одночасно суд критично оцінює і не бере до уваги пояснення:

- свідка ОСОБА_8, оскільки позивач в судовому засіданні неодноразово висловлював волю на те, щоб в разі визнання договору недійсним квартира перейшла до нього;

- свідка ОСОБА_9, оскільки про обставини щодо укладення оспореного договору їй відомо зі слів ОСОБА_8;

- свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки вони пояснили, що позивач ніколи не спілкувався з ними щодо дарування своєї квартири.

Суд також не бере до уваги посилань представника позивача про те, що квартира мала бути подарована внуку до ювілею - оскільки в 2013 році у нього ювілею не було, йому виповнилось 26 років, а також пояснення про те, що сплатою державного мита за нотаріальні послуги займалась саме дружина позивача - оскільки на вільне волевиявлення позивача при укладенні договору це жодним чином вплинути не могло.

Таким чином, позовна вимога про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягає, відтак і похідна від неї вимога про витребування майна і поновлення реєстрації права власності на нього за позивачем також задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 229, 230, 717 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи, котрі не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватні нотаріуси Хмельницького міського нотаріального округу Наконечна Марія Іванівна та Терлич Оксана Львівна) про визнання недійсним договору дарування частини квартири та витребування її з чужого володіння - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22.04.2016 року, діють до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: