РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби П"ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "МАРФІН БАНК", про визнання електронних торгів автомобіля недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що 28.02.2012 року заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з неї та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість у розмірі 508 578,68 грн. 02.04.2013 року стягувачеві за його заявою судом було видано виконавчі листи про стягнення боргу з боржників. Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. від 09.04.2013 року відкрито виконавче провадження ВП№37504936 по примусовому стягненню суми заборгованості на користь ПАТ «Марфін Банк» за вказаним виконавчим листом, при цьому їй та ОСОБА_4 було надано строк для добровільного погашення суми заборгованості до 07.10.2013 року. Згідно акту опису та арешту №295/18 від 06.06.2013 року по виконавчому провадженню №37504936 Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ її автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, було вилучено. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року, визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. від 09.04.2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП№37504936. Вказане виконавче провадження було завершене, але вилучений автомобіль не було повернуто, не дивлячись на її вимоги та звернення до різних інстанцій. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014 року, винесеною у справі за її скаргою, зобов'язано старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. скасувати постанову від 09.04.2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП№37504936 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в розмірі 508 578,68 грн. та повернути ОСОБА_1 автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, який був вилучений згідно акту від 06.06.2013 року. На її звернення ВДВС добровільно виконав рішення суду тільки в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження, в іншій частині рішення суду не виконано.

Позивач зазначає, що державним виконавцем ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції Кучером С.І. винесено постанову від 30.09.2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП№40009685 про стягнення боргу у розмірі 508 578,68 грн. з боржників на підставі вказаного виконавчого документу. Актом №40009685 від 01.10.2013 року державним виконавцем АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ Посадською О.В. виконано постанову П'ятихатського ВДВС шляхом опису та арешту вказаного автомобіля, який було вилучено по закінченому виконавчому провадженню. Державним виконавцем ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції 18.07.2014 року проведено оцінку її автомобіля, згідно якої його вартість становила 275960,00 грн. Відповідно до «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5 організатором торгів ДП «Інформаційний центр» та П'ятихатським ВДВС реалізовано її автомобіль ОСОБА_2, переможцю торгів, що підтверджується протоколом № 29955 від 29.12.2014 року проведення електронних торгів.

Позивачка зазначає, що прилюдні торги за своєю юридичною природою - це продаж майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації і під час проведення прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої є покупець - учасник прилюдних торгів і продавець - відділ ДВС, організатор, що проводить прилюдні торги між Відділом державної виконавчої служби та переможцем прилюдних торгів до укладення договору купівлі-продажу рухомого майна. Оскільки власник автомобіля згідно з рішенням суду мав право на його повернення, спірний правочин спрямований на порушення її права власності.

З урахуванням уточнень, позивачка просить визнати електронні торги від 29.12.2014 року автомобіля «Лексус-350», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, проведені між продавцем Відділом державної виконавчої служби П'ятихатського районного управління юстиції та покупцем ОСОБА_2 недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити,посилаючись на обставини викладені в позовній заяві з урахуванням уточнення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В дане судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник ВДВС П'ятихатського РУЮ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В дане судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В дане судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник ПАТ «Марфін Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В дане судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надано клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши докази у справі, виконавче провадження, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб є заходом примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження.

Згідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягував не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна

реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 жовтня 2012 року розглянув справу № 6-116 цс 12, предметом якої був спір про визнання прилюдних торгів недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, враховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей

У відповідності до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Відповідно до ст. 650 ЦК України та п.4.5.3 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, реалізація арештованого державними виконавцями майна здійснюється відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.99 за № 480/3773 (із змінами), Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України від 13.03.95 № 37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.95 за № 79/615 (із змінами).

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.99 за № 480/3773 (далі Порядок реалізації арештованого майна) визначено, що аукціон (прилюдні торги) є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.3 Порядку реалізації арештованого майна), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (укладення договору між органом ДВС та організатором аукціону, опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію майна; подання державним виконавцем організатору аукціону заявки на реалізацію майна, складання акту передачі арештованого майна та ін.) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 4, 6).

В п. 4.9 та п. 7.1 Порядку реалізації арештованого майна визначено, що після повного розрахунку за придбане майно, на підставі протоколу державний виконавець складає акт про проведений аукціон і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно.

Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Статтею 650 ЦК України закріплений такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, та ця норма закону відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і норма ч.4 ст.656 цього Кодексу, згідно з якою до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 14.09.2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00105/RD, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у банка кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 80 905 доларів США з терміном погашення по 12.09.2014 року на придбання автомобіля марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску.

В забезпечення виконання позичальником умов вказаного кредитного договору 14.09.2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 був укладений Договір застави транспортного засобу № 00079rd, предметом якого є належний позивачці автомобіль марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2012 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 508 578 грн. 68 коп. та судові витрати 1820 грн., а всього 508 578,68 грн.

02.04.2013 року за заявою ПАТ «Марфін Банк» Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-808 про стягнення зазначеної заборгованості з боржників.

08.04.2013 року ПАТ «Марфін Банк» вказаний виконавчий лист разом із заявою було пред»явлено до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. від 09.04.2013 року відкрито виконавче провадження ВП№37504936 по примусовому стягненню суми заборгованості на користь ПАТ «Марфін Банк» за вказаним виконавчим листом. Цією постановою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було надано строк для добровільного погашення суми заборгованості до 07.10.2013 року.

06.06.2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту рухомого майна боржника, а саме: автомобіля марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС - легковий універсал-В, державний номер НОМЕР_1

Згідно акту опису та арешту №295/18 від 06.06.2013 року по виконавчому провадженню №37504936 Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ автомобіль позивачки марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, було вилучено.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року, визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. від 09.04.2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП№37504936 з посиланням на недотримання на час її винесення вимог ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане виконавче провадження було завершене, вилучений автомобіль позивачці не було повернуто.

06.08.2013 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 звернувся до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про зняття арешту з автомобіля LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, та повернення його власниці ОСОБА_1, посилаючись на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року.

Листом Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 04.09.2013 року №28568/8 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що випадки звільнення майна з-під арешту чітко регламентовані вимогами ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» і жодна з перелічених у зазначеній статті підстав не відноситься до виконавчого провадження ВП№37504936, а тому арешт накладений на автомобіль не може бути припинений.

30.09.2013 року ПАТ «Марфін Банк» вказаний виконавчий лист разом з заявою було пред»явлено для примусового виконання до ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції.

30.09.2013 року державним виконавцем ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції Кучером С.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№40009685 про солідарне стягнення боргу у розмірі 508 578,68 грн. з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі вказаного виконавчого документу, копія якої направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 02-23/6323. Цією постановою боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано строк для добровільного погашення суми заборгованості до 07.10.2013 року.

Представником стягувача - ПАТ «Марфін Банк» в заяві про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2013 року з метою забезпечення виконання рішення про майнове стягнення, відповідно до п.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» викладено прохання разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на майно боржника, а саме: автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, та провести опис і арешт вказаного майна боржника ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом, оскільки вказаний автомобіль є предметом застави відповідно до Договору застави №00078rd від 14.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Морський транспортний Банк» (назву змінено на ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_1 Зважаючи на викладене, вказаною постановою державним виконавцем накладено арешт на вказаний автомобіль, що належить боржнику ОСОБА_1 із забороною відчуження належного їй будь-якого майна в межах суми боргу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» - за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Згідно п.п. 3,4 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Державним виконавцем для забезпечення виконання судового рішення 30.09.2013 року 30.09.2013 року було винесено постанову про доручення Амур-Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ провести опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, а саме: автомобіля марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, колір - чорний, номер кузова - VIN-НОМЕР_2, об'єм двигуна - 3456 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Берегова, 210.

Актом №40009685 від 01.10.2013 року державним виконавцем АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ Посадською О.В. виконано постанову П'ятихатського ВДВС шляхом опису та арешту зазначеного автомобіля, копія акту направлено позивачці 08.10.2013 року за вих. № 02-23/7124.

Встановлено, що у відповідності до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідних заяв та пропозицій від боржника ОСОБА_1 до відділу ДВС П'ятихатського РУЮ не надходило, що підтверджується журналом вхідної кореспонденції відділу та не спростовано позивачкою.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС П'ятихатського РУЮ від 04.10.2013 року, на підставі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», було призначено експерта - ФОП ОСОБА_10 для встановлення вартості рухомого майна - автомобіля марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, колір - чорний, номер кузова - VIN-НОМЕР_2, об'єм двигуна - 3456 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1.

21.10.2013 року представником ОСОБА_1 на адресу відділу ДВС П'ятихатського РУЮ була направлена письмова вимога про повернення автомобіля від 02.10.2013 року, в якій представник просив повернути боржнику ОСОБА_1 або йому автомобіль марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на те, що цей автомобіль вилучено по завершеному виконавчому провадженню.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014 року, винесеною за скаргою ОСОБА_1, визнано бездіяльність державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О., пов'язану з не закінченням виконавчого провадження №37504936 та неповернення боржнику автомобіля «Лексус-350» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, неправомірною та зобов'язано старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Соловей О.О. скасувати постанову від 09.04.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 37504936; закінчити виконавче провадження №37504936 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в розмірі 508578,68 грн. та повернути ОСОБА_1 автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, який був вилучений згідно акту від 06.06.2013 року. Вказана ухвала вступила в законну силу 24.02.2014 року.

Вказана ухвала була виконана ВДВС в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження, в іншій частині рішення суду не виконано.

13.03.2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 звернувся до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою щодо добровільного виконання ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.02.2014 року.

Листом Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 31.03.2014 року №9882/18 представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_9 було повідомлено про те, що 18.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про скасування процесуального документа, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2013 року ВП№37504936. Крім того, було повідомлення про існування відкритого виконавчого провадження в ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції.

14.08.2014 року відділом ДВС П'ятихатського районного управління юстиції було отримано Звіт про оцінку майна - автомобіля LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, державний номерний знак НОМЕР_1, від 03.06.2014 року, складений ФОП ОСОБА_10, відповідно до якого вартість зазначеного предмету застави склала 275 960,00 грн. Того ж дня державним виконавцем на підставі ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» сторонам виконавчого провадження, в тому числі ОСОБА_1, було направлено повідомлення про оцінку арештованого майна боржника, а також роз»яснення, що у разі незгоди з результатами оцінки майна сторони виконавчого провадження мають право подати державному виконавцю відповідні заперечення в десятиденний строк з дня отримання повідомлення. Встановлено? що повідомлень щодо оскарження сторонами виконавчого провадження, а зокрема, ОСОБА_1, звіту про вартість майна боржника до ВДВС П»ятихатського РУЮ не надходило.

Відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (надалі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було уповноважено на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Систем, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення зберігання майна, виконання інших функцій, передбачених Порядком. Відповідно до п.1 Розділу І Порядку, Система - це інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги.

Згідно з розділом ІІ Порядку інформація про майно, включене до лота, вноситься відповідним державним виконавцем згідно документів, передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. Керівник регіонального органу державної виконавчої служби, начальник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України після отримання документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до п»яти робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень надає доручення щодо їх усунення у строк до п»яти робочих днів.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

Встановлено, що, зважаючи на відсутність повідомлень щодо оскарження сторонами виконавчого провадження звіту про вартість майна боржника, державним виконавцем ВДВС П»ятихатського РУЮ на підставі п.2 розділу ІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5, до відповідного структурного підрозділу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області для проведення реалізації майна боржника ОСОБА_1, а саме автомобіля марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, тип ТС, колір - чорний, номер кузова - VIN-НОМЕР_2, об'єм двигуна - 3456 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1, було направлено відповідний пакет документів, а також лист з повідомленням про відсутність повідомлень про оскарження експертної оцінки по вказаному рухомому майну його власником.

Структурним підрозділом Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області відповідний пакет документів по реалізації вищевказаного рухомого майна був направлений організатору електронних торгів для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему електронних торгів арештованим майном, на веб-сайті якої (http//www.torgi.minjust.gov.ua) 28.11.2014 року розміщено інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів та опубліковано лот № 24645, боржник ОСОБА_1, майно - автомобіль марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, із зазначенням дати закінчення подання заявок - 25.12.2014 року та дати проведення аукціону - 29.12.2014 року.

За результатами прилюдних торгів 29.12.2014 року ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України було складено "Протокол №29955 по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику - ОСОБА_1 (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 30), в якому ОСОБА_2 зазначено переможцем цих прилюдних торгів, що запропонував ха вищевказаний автомобіль найвищу ціну продажу - 275 960,00 грн., що стало підставою для укладення з ним відповідного договору купівлі-продажу.

Таким чином, відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5, організатором торгів ДП «Інформаційний центр» та П'ятихатським ВДВС реалізовано вказаний автомобіль марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, переможцю торгів ОСОБА_2, що підтверджується протоколом № 29955 від 29.12.2014 року проведення електронних торгів.

Встановлено, що 30.05.2015 року автомобіль марки LEXUS RX 350, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 було продано ОСОБА_3, що підтверджується довідкою-рахунком від 30.05.2015 року № 193660, який є його власником, що підтверджується листом Управління державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03.11.2015 року № 14/7301.

Суд вважає, що вказані прилюдні торги були проведенні у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як зазначено вище, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5 та зареєстрованого в указаному Міністерстві 2 листопада 1999 року за №745/4038. В свою чергу, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статей 1, 2, 5, 7, 10, 11, 11-1, 58, 85 Закону України "Про виконавче провадження" визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

В позові позивач та в судовому засіданні представник позивача посилалися на те, що ними були оскаржені дії державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ в судовому порядку та судом було зобов'язано державного виконавця повернути ОСОБА_1 її автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржувала рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Проте, в установленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувала рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця відділу ДВС П'ятихатського РУЮ щодо організації та проведення вказаних прилюдних торгів.

Встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2013 року, винесеною у справі №2-808/2011, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу ДВС П'ятихатського РУЮ, пов»язаних з ненаданням їй строку для добровільного погашення боргу та пов»язані з описом та арештом автомобіля та скасувати акт, визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 30.09.2013 року про доручення АНД ВДВС ДМУЮ провести опис та арешт автомобіля, акту опису та арешту майна, зобов»язання вчинити певні дії - відкласти проведення виконавчих дій, поновити строк для добровільного виконання рішення суду. Даною ухвалою встановлено, що, що вказані дії та рішення державного виконавця були прийняті та вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державних виконавців та права ОСОБА_1 як сторони у виконавчому провадженні порушені не були. Ця ухвала вступила в законну силу 07.11.2013 року і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені нею обставини не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

Також, суд вважає, що вказані доводи позивача в обґрунтування позовних вимог у даній справі стосуються обставин, що передують прилюдним торгам і могли бути предметом судового контролю у виконавчому провадженні за встановленими правилами процесуального законодавства і Закону України "Про виконавче провадження", а в часі такі обставини себе вичерпали на момент вчинення заперечуваного правочину, що виключає підстави за ч. 1 ст. 215 ЦК України для задоволення вимог, оскільки відповідно до положень цієї статті підставою недійсності правочину є недотримання вимог закону саме в момент його вчинення.

Згідно правового висновку ВСУ, викладеного в Постанові № 6-42цс15 від 15.04.2015 року, у разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (ч. 5 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження".

Правовий аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за №865/4158 свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що передбачено ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" та пп. 5.11, 5.12 Інструкції.

Таким чином, судом встановлено, що організатором торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було проведено прилюдні торги з реалізації вказаного автомобіля з дотриманням положень Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5, що не спростовано позивачем, якою у позові не заявлені вимоги про визнання недійсними прилюдних торгів з підстав невідповідності зазначеного Порядку.

Позивач у позові та її представник в судовому засіданні як на підставу визнання електронних торгів недійсними посилається саме на порушення, допущені державним виконавцем при здійснені своїх повноважень, а не на порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, тому підстави для визнання недійсними прилюдних торгів від 29.12.2014 року відсутні, оскільки вони проведені у відповідності з вимогами Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів і доказів на спростування цього суду позивачем суду не надано.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо наявності порушень, за якими прилюдні торги є недійсними, а тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають, як безпідставні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по справі слід віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби П"ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "МАРФІН БАНК", про визнання електронних торгів автомобіля недійсними.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева