Єдиний унікальний номер 237/2607/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2068/2016
Головуючий у 1 інстанції: Ліпчанський С.М .
Доповідач: Новікова Г.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

07 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Нива" до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування орендованою земельною ділянкою, стягнення матеріальної шкоди у зв'язку із понесеними фактичними затратами та неодержаним доходом та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Нива" про припинення договору оренди у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 березня 2006 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,200га,яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Мар`їнського району Донецької області та акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки. Договір було зареєстровано 17.03.2008 року. Згідно договору оренди земельної ділянки строк оренди встановлено на 10 років, тобто його дія закінчується 17.03.2018 року. Також у п.8 договору зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 50 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Протягом січня березня 2016 року ОСОБА_1 не зверталась до позивача з бажанням розірвати договір оренди земельної ділянки та самостійно оброблювати земельну ділянку, про що свідчить листування між позивачем та відповідачем .У другій половині березня 2016 року ОСОБА_1 зайняла вищевказану земельну ділянку та, не повідомивши про це товариство, посіяла ячмінь, а 11 липня 2016 року здійснила збір урожаю за допомогою сторонньої найманої техніки.

Оскільки договір оренди земельної ділянки діє до 17 березня 2018 року та не був розірваний, дії відповідача є незаконними. Вважало, що ОСОБА_1 порушила ст.27, 36 Закону України «Про оренду землі», п.24 договору, п. «г» ч.1 ст.95 Земельного кодексу України, п.1,3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

У пункті 39 договору зазначається, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Взаємної згоди щодо розірвання договору оренди земельної ділянки не було узгоджено. Товариство не порушило умови договору сумлінно виконуючи свої обовязки.

Також товариство своєчасно та в повному обсязі виплачувала орендну плату, яка відповідно до п.9 договору вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5 від вартості земельної ділянки, до 31 грудня поточного року (пункт 11 договору).

Діями відповідачки товариству спричинено матеріальну шкоду, яка складається із затрат понесених восени 2015 року на основне внесення мінеральних добрив із застосуванням сільськогосподарської техніки в розмірі 4429,94грн. та затрат весною 2016 року,які складаються із вартості проведеного боронування грунту ранньою весною із застосуванням сільськогосподарської техніки на суму 1142,68грн., планових очікуваних затрат відповідача, повязані з посівом та збором урожаю соняшника на вказаній ділянці в 2016 році склали 10707,75грн., а всього 122458,50 грн..

Просило усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради Мар`їнського району Донецької області (кадастровий номер 40000723, № державного акту ДН187309, поле №9, земельний пай №546) та належить позивачу на праві договору оренди земельної ділянки від 09.03.2006року, зареєстрованого 17.03.2008року, зареєстрованого 17.03.2008 року Мар`їнським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України»; стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 116885,88грн. за неодержані доходи в звязку із неможливістю користування земельною ділянкою №546, поле №9 позивачем, а також фактичні витрати, понесені позивачем на підготовку вказаної земельної ділянки для посіву соняшнику у розмірі 5572,62грн., а всього на загальну суму 122458,50грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом,посилаючись на те, що 09 березня 2006 року між нею та СТОВ Агрофірма "Нива" укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,2900га строком на 10 років. Таким чином вважала, що договір оренди припинив свою дію 09 березня 2016 року. Товариством договір було зареєстровано в 2008 році, однак змін до умов договору щодо строку його дії не було внесено. Державна реєстрація договору не була проведена своєчасно з вини товариства. Оскільки строк дії договору закінчився, то просила визнати договір оренди земельної ділянки від 09 березня 2006 року припиненим в звязку зі спливом строку, на який він був укладений; зобовязати відділ державної реєстрації Мар`їнської районної державної адміністрації внести запис про припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між нею та СТОВ «Агрофірма «Нива» в звязку зі спливом строку дії 09 березня 2016 року.

Рішенням Мар`їнського районного суду від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги СТОВ " Агрофірма «Нива" задоволені. Усунуто перешкоди щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться на території Новоукраїнської сільської ради, Марїнського району, Донецької області (кадастровий номер 040000723, державний акт №ДН 187309, поле № 9, земельний пай № 546) та належить позивачу на праві договору оренди земельної ділянки від 09.03.2006 року, зареєстрованого 17.03.2008 року Мар'їнський районним відділом Донецької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України".

З ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 116 885,88 грн. за неодержані доходи у зв'язку із неможливістю користування земельною ділянкою №546, поле №9 СТОВ " Агрофірма «Нива", а також фактичні витрати, понесені позивачем на підготовку вказаної земельної ділянки для посіву соняшнику у розмірі 5572,62 грн., а всього на загальну суму 122458,50грн., судовий збір в розмірі 2756 грн..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до СТОВ «Агрофірма «Нива» про припинення договору оренди у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду з ухваленням нового про задоволення її позовних вимог. Посилається на те, що згідно п.8 договору оренди земельної ділянки від 09.03.2006 року договір укладено на 10 років, на підтвердження цього 09.03.2006 року складений акт приймання-передачі земельної ділянки. Тому, АФ «Нива» фактично підтвердила виконання умови про початок строку дії договору. Чому договір оренди було зареєстровано лише через 2 роки їй не відомо, додаткових угод до договору та новий акт прийому передачі земельної ділянки підписано нею не було. Суд не дослідив та не зясував обставини у справі, необґрунтовано стягнув з неї затрати, які нібито понесла АФ «Нива».ТОВ фактично не користувалось її земельною ділянкою площею 3,29га, а передало в суборенду без її відома. Також судом не враховані свідчення агронома ОСОБА_2 щодо проведення експерименту на земельній ділянці, згідно якого АФ «Нива» могла розраховувати очікуваний врожай.

В судове засідання з`явилася ОСОБА_1; представник СТОВ АФ «Нива» в судове засідання не з`явився,однак надано заяву про слухання справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та договором оренди.

Згідно з ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час укладення спірного договору, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, відповідно до наведених норм виникнення права власності, права користування земельною ділянкою чи права оренди земельної ділянки пов'язано із державною реєстрацією відповідного правового акта, на підставі якого таке право надано.

За відсутності належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документа відповідна земельна ділянка не може вважатися такою, що знаходиться у власності чи на праві оренди в особи, яка фактично володіє такою ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,2900га, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради, Марїнського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 040000723, що підтверджується державним актом № ДН 187309.

09.03.2006 року між СТОВ Агрофірма «Нива» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано в Марїнському районному відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 17.03.2008 року.

Прийом-передача вказаної земельної ділянки відбулася 9.03.2006 року, що підтверджується відповідним актом.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років згідно з п. 8 договору.

Пунктом 43 договору оренди передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно довідки №334 від 03.05.2016 року ОСОБА_1 від товариства регулярно отримувала орендну плату за земельну ділянку та вказано суми, які було нараховано з початку 2006 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Установивши, що укладений 09 березня 2006 року СТОВ Агрофірма «Нива» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у встановленому законом порядку 17.03.2008 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що такий договір з 2006 року до реєстрації у встановленому законом порядку не створював будь-яких юридичних наслідків для сторін. А тому строк дії договору визначається з моменту реєстрації, тобто 17.03.2008 року і на час вирішення спору не сплив.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що строк договору оренди сплив 9.03.2016 року, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обстави нами. ОСОБА_1 підписанням договору оренди виразила своє волевиявлення, і текст договору при підписанні утримував посилання на те, що договір набирає чинності лише після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43).

06.12.2010 року ОСОБА_1 зверталася до керівника СТОВ Агрофірма «Нива» з питання дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки у звязку з її скороченням та виходом з членів агрофірми, однак з цього приводу до суду не зверталася.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки фактичних затрат та упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено спричинення діями відповідачки збитків, в тому числі і упущеної вигоди.

Разом з тим, такий висновок зроблено в порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, даною правовою нормою встановлено, що у разі порушення цивільного права, особа, право якої порушено, має право на відшкодування збитків.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Щоб довести факт неотримання прибутку необхідно надати значну кількість доказів, які мають логічно та послідовно довести, той факт, що в будь-якому разі, якщо б відповідач не вчинив порушення цивільних прав позивача то останній отримав би прибуток і більш ніщо не могло йому в цьому завадити.

Судом першої інстанції встановлено, що на спірній земельній ділянці на полі №1Х-94,3га комісією було виявлено посів ярового ячменю, що підтверджується актом від 29.05.2016 року. В 2015 році господарством в плані на 2016 рік було заплановано на цьому полі посів соняшника. В протоколі огляду місця події, який проведено слідчим СВ Марїнського ВП Волноваського ВП ГУНП у Донецькій області 29.05.2016 року зафіксовано посіви ярового ячменю. ОСОБА_3 не оспорює той факт, що вона вирішила сама обробляти належну їй на праві власності земельну ділянку у звязку із тим, що договір оренди земельної ділянки, укладений з СТОВ Агрофірма «Нива» 9.03.2006 року на 10 років закінчився 9.03.20016 року.

Згідно наданого СТОВ Агрофірма «Нива» розрахунку №3 від 01.07.2016 року недоотриманий плановий прибуток підприємства по збору урожаю соняшнику в 2016 році на земельній ділянці №546 поля №9 становить 116885,88 грн.. Відповідно до розрахунку № 2 планові очікувані затрати відповідача, повязані з посівом та збором урожаю соняшника, на вказаній ділянці в 2016 році склали б 10707,75 грн., а саме:

1. посів сільськогосподарської культури соняшнику із застосуванням сільськогосподарської техніки МТЗ-920 та СТВТ-8 становить 233,30 грн. х 3,29 га = 767,56 грн. із розрахунку 1 га = 233,30 грн.;

2. вартість насіння соняшнику, посіяного на земельній ділянці № 546 поля № 9 із урахуванням норм висіву склала 5,8 кг/га х3,29 га = 6123,15 грн., вартість 1 кг. насіння соняшнику складає 320,92 грн.

3. вартість внесення грунтового гербіциду з одночасним боронуванням із застосуванням сільськогосподарської техніки МТЗ-80 +ОП-2000-01 становить 150 грн. х 3,29 га = 493 грн., з розрахунку на 1 га = 150 грн. х 3,29 га = 493 грн. з розрахунку на 1 га = 150 грн., МТЗ-920+ЗПГ-15 становить 52,22 грн. х 3,29 га = 171, 80 грн., із розрахунку 1 га = 52,22 грн.;

4. вартість гербіциду «Екстрім» становить 2,5 л/га х3,29 га х вартість 1 л 147,49 грн. = 1224,17 грн.;

5. вартість прикатування грунту після посіву соняшнику із застосуванням сільськогосподарської техніки МТЗ-80 та З ЗККШ-6 становить 52,22 грн. х3,29 = 660,83 грн. із розрахунку 1 га = 52,22 грн.;

6. вартість міжрядкових механізованої обробки 2 рази, із застосуванням сільськогосподарської техніки МТЗ-920 та КРН-5,6 становить 100,43 грн. х 3,29 га х 2 рази = 660, 83 грн. із розрахунку на 1 га = 100,43 грн.;

7. вартість збору урожаю соняшнику із застосуванням сільськогосподарської техніки СК-5 «Нива» становить 332,81 грн. х 3,29 га = 1094,94 грн., із розрахунку 1 га = 332,81 грн.

Відповідно до розрахунку № 3 від 01.07.2016 року очікуваний валовий збір урожаю соняшнику в 2016 році на ділянці землі № 546, поля № 9, враховуючи середню фактичну урожайність за минулих 5 років становить 3,29 га х 35,98 ц/га, з 3,29 га = 118,37 ц або 11,837 т.

Враховуючи реалізаційну ціну насіння соняшнику в 2016 році 11250 грн. / т, вартість зібраного врожаю становила б 11,837т. х 11250 грн. = 133166,25 грн.

Загальна сума очікуваної виручки від реалізації зібраного врожаю в 2016 році з врахуванням фактичних та очікуваних витрат складала б 133166,25грн. (4429,94грн. +1142,68грн. + 10707,75грн.) = 116885,88грн..

Таким чином, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються лише на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки з урахуванням середньої фактичної урожайності соняшника за пятирічку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював обробку земельної ділянки сам.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не надано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання визначених доходів від використання спірної земельної ділянки для посіву соняшника.

За таких обставин наявність лише розміру упущеної вигоди, розрахованої позивачем, без обгрунтування реальної можливості її отримання, ще не є підставою для задоволення вимоги про стягнення упущеної вигоди. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки,реальності збитків (у тому числі упущеної вигоди), причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом першої інстанції не враховано зазначених положень закону, а тому за встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди.

Відповідно до розрахунку №1 від 01.07.2016 року, наданого позивачем, фактичні затрати щодо основної підготовки ґрунту на вказаній земельній ділянці восени 2015 року та ранньою весною 2016 року склали 5572,62 грн.. Відповідно до розрахунку №1 від 01.07.2016 року фактичні затрати щодо основної підготовки ґрунту на вказаній земельній ділянці восени 2015 року склало 4429,94 грн., а саме:

1. основне внесення мінеральних добрив (аммофос 16:52) із застосуванням сільськогосподарської техніки МТС-80 та СЗП-3,6 по 100 кг/га = 329 кг. Вартість 329 кг мінеральних добрив (аммофос 16:52) становить 1595,65 грн. з розрахунку 4,85 грн. за 1 кг. добрив. Вартість внесених добрив становить 90,34 грн. х 3,29 га = 297,22 грн., з розрахунку на 1 га = 90,34 грн.;

2. вартість проведеної зяблевої вспашки ґрунту із застосуванням сільськогосподарської техніки Т-150 та ПЛН-5-35 становить 626,28 грн. х 3,29 га = 2060,49 грн., з розрахунку 1 га = 626,28 грн.;

3. вартість осінньої культивації із застосуванням сільськогосподарської техніки Т-150 та КПС-8 становить 144,86 грн. х 3,29 га = 476,58 грн., з розрахунку на 1 га = 144,86 грн.

Відповідно до розрахунку № 1а від 01.07.2016 року фактичні затрати щодо основної підготовки грунту на вказаній ділянці ранньою весною 2016 року всього склали 1142,68 грн., а саме:

1. вартість проведеного боронування грунту ранньою весною із застосуванням сільськогосподарської техніки МТС-920 та СЗГ-15 становить 52,22 грн. х 3,29 = 171, 80 грн., з розрахунку на 1 га = 52,22 грн.;

2. вартість культивації ґрунту в два сідла (2 рази) із застосуванням сільськогосподарської техніки Т-150 та КПСС-8 становить 147,55 грн. х 3,29 га х 2 рази = 970,88 грн., з розрахунку на 1 га = 147,55 грн.

Таким чином, загальна сума фактичних витрат, понесених позивачем у звязку із незаконними діями відповідача щодо зайняття земельної ділянки № 546 поля № 9 становить 5572,62 грн..

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 9.03.2006 року вона уклала договір оренди земельної ділянки строком на 10 років і добросовісно вважала, що строк дії договору закінчився 9.03.2016 року.

Зазначені пояснення нічим не спростовуються, а навпаки підтверджуються наявністю договору оренди землі від 09.03.2006 року між ОСОБА_1 та СТОВ Агрофірма «Нива» , актом прийому- передачі земельних ділянок і зокрема ділянки,яка належить на праві власності ОСОБА_1,датований 09.03.2006 роком. ОСОБА_1 нараховувалася і виплачувалася орендна плата, починаючи з 2006 року за договором оренди з СТОВ АФ «Нива» від 2006 року, що підтверджено довідкою,виданою СТОВ Агрофірма «Нива». Тому у ОСОБА_3 були всі підстави вважати договір оренди землі закінченим в 2016 році. Та обставина, що договір оренди СТОВ Агрофірма «Нива» зареєструвало лише через два роки після того, як стало використовувати земельну ділянку,належну ОСОБА_1 і не повідомило її про це свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 в спричиненні СТОВ Агрофірма «Нива» будь-якої шкоди. За встановлених обставин позивачем не доведено, а судом не встановлено факту неправомірності дій відповідача під час засівання земельної ділянки ярим ячменем, а також факту завдання позивачеві збитків.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що договір оренди землі від 09.03.2006 року укладений між СТОВ АФ «Нива» та ОСОБА_1, зареєстрований Марїнським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» від 17.03.2008 року є чинним та діє до 17.03.2018 року, оскільки у встановленому договором та Законом порядку розірваний, припинений або визнаний недійсним не був. Такий висновок відповідає положенням ст. 125 Земельного кодексу України та ст. 18 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час укладення спірного договору,згідно яких право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином виникнення права оренди земельної ділянки пов'язано із державною реєстрацією відповідного правового акта, на підставі якого таке право надано.

За відсутності належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документа відповідна земельна ділянка не може вважатися такою, що знаходиться у власності чи на праві оренди в особи, яка фактично володіє такою ділянкою.

Доводи апелянта про те, що договір оренди землі було укладено 09.03.2016 року строком на 10 років, а тому строк договору сплив, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

Оскільки в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди СТОВ Агрофірма «Нива» відмовлено, то підлягає зміні розмір стягнутого з ОСОБА_1 судового збору з 2756 грн. до 1378 грн., тобто судовий збір, сплачений за позовні вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди за неодержані доходи та фактичні витрати скасувати.

В задоволенні позовних вимог сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Нива" про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди за неодержані доходи та фактичні витрати на загальну суму 122458,50 грн. відмовити.

Рішення Мар`їнського районного суду від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 розміру судового збору змінити, стягнувши судовий збір в розмірі 1378 грн. замість 2756 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: