Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3533/16 Головуючий у 1 інстанції: Наумов О.О.
Є.У. № 336/479/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 червня 2016 року за заявою ОСОБА_3 про повернення судового збору по справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко Олена Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані будівлі,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення судового збору відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою його заяву про повернення судового збору задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 312 ЦПК розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заперечуючи проти відмови у поверненні судового збору, позивач зазначає, що суд при визначенні розміру судового збору мав виходити з того, що позивач сплатив судовий збір у мінімальному розмірі, а вимоги суду про доплату додаткових сум є примхами, які не базуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що позов було заявлено про визнання права власності на нерухоме майно та самочинно збудовані будівлі. Таке нерухоме майно складається серед іншого з двоповерхового жилого будинку, загальна площа якого перевищує 150 кв.м.

К відповідності до Закону «Про судовий збір», який був чинним на час прийняття позову, судовий збір дорівнює 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тим же законом суду надано право у разі відсутності відомостей про дійсну вартість майна та очевидну невідповідність сплаченого судового збору вартості майна, самостійно визначити розмір судового збору у встановлених межах.

За ст. 6 Закону «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, визначення розміру судового збору є правом суду.

На час сплати судового збору чинна редакція Закону допускала сплату судового збору у розмірі до 5 мінімальних заробітних плат, що дорівнювало 6890 гр.

Тож визначаючи розмір судового збору суд діяв як в межах своєї компетенції так і вимог закону щодо розміру судового збору.

Посилання позивача на те, що розмір судового збору завищений не доведено жодними доказами. Жодних відомостей про вартість спірного нерухомого майна, яка була б меншою ніж та, з якої передбачений максимальний розмір судового збору - позивачем не надано.

Тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про повернення судового збору.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної судової ухвали.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: