АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1633/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що він є правонаступником після смерті дружини ОСОБА_8, яка померла 08 вересня 2011 року.

Після вказаної події, розбираючи архіви покійної дружини, позивач виявив боргову розписку ОСОБА_7, за умовами якої ОСОБА_8 позичила ОСОБА_7 їхні спільні кошти в сумі 50 000 грн. Термін повернення коштів у розписці не зазначено, тому ним було предявлено вимогу ОСОБА_7 про повернення коштів 30 жовтня 2015 року, проте останній відмовляється в добровільному порядку повернути кошти, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що розписка про отримання грошових коштів не містить зобовязання про їх повернення, а тому позивачем не доведено, що саме кошти зазначені у розписці були передані ОСОБА_7 в борг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08 вересня 2011 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СР № 27769 видане ВДРАЦС по Звенигородському району Звенигородського МУЮ Черкаської області 03.03.2016 року(повторно).

08 жовтня 2012 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_8

01 листопада 2008 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 01 листопада 2008 року. (а.с. 6)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Такий правовий висновик викладений ВСУ у постанові від 11 листопада 2015 року за результатами розгляду справи № 6-1967цс15 та постанові ВСУ від 13 травня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-144цс15.

Всупереч вказаним нормам діючого законодавства, зміст розписки від 01 листопада 2008 року ні дати отримання коштів, ні умови про повернення коштів та строк такого повернення не передбачено, а тому висновок районного суду щодо недоведеності позовних вимог грунтується на нормах закону.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта в частині неправильного тлумачення судом ст. 1219 та ст. 608 ЦК України, оскільки спадкування позивачем обов'язків третіх осіб перед померлою ОСОБА_8, в тому числі боргових зобов'язань, не було підставою ля відмови у позові.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :