Ухвала

іменем україни

21 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінексбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Чичерської ЛіліаниОлександрівни про визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фінексбанк» (далі - ПАТ «Фінексбанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір дарування НАЕ № 606886 нежитлового приміщення № 2, що знаходиться по АДРЕСА_1, приміщення магазину з прибудовою допоміжних, офісних та готельних приміщень літ. «2», «2А» загальною площею 242,8 кв. м, укладений 12 грудня 2014 року між дарувальником ОСОБА_5 та обдарованим ОСОБА_4., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ЧичерськоюЛ.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1626.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 вересня 2010 року на підставі рішення господарського суду Львівської області від 08 грудня 2009 року КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське БТІ та ЕО» здійснило реєстрацію права приватної власності ПАТ «Фінексбанк» на нежиле приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1, у результаті звернення стягнення на предмет іпотеки за відповідним договором, укладеним між ОСОБА_5 та банком з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між цими ж сторонами. Право власності за банком на вказане нежиле приміщення (магазин) зареєстровано згідно з витягом про реєстрацію права власності від 20 вересня 2010 року № 27377954. Проте, незважаючи на зареєстроване та не скасоване право власності за позивачем на це майно 29 листопада 2011 року Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради прийнято рішення № 335 про оформлення права власності на магазин з прибудовою допоміжних, офісних та готельних приміщень, літ. «2», «2А», загальною площею 242,8 кв. м, по АДРЕСА_1 на ОСОБА_5, а 30 листопада 2011 року видано відповідне свідоцтво САЕ 332183 на право власності на нерухоме майно. У подальшому 31 травня 2012 року Трускавецькою міською радою прийнято рішення № 333 про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0657 по АДРЕСА_1 (приміщення 2) для надання у користування на умовах оренди. Але на цей час постановою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2015 року у справі № К/800/56412/14 за позовом ПАТ «Фінексбанк» до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради, Трускавецької міської ради, комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, третя особа - ОСОБА_5, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 29 листопада 2011 року № 335 про оформлення права власності на магазин з прибудовою допоміжних, офісних та готельних приміщень, загальною площею 242,8 кв. м по АДРЕСА_1 на ОСОБА_5; визнано протиправним та скасовано видане Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2011 року НОМЕР_1; визнано протиправним та скасовано виданий комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське БТІ та ЕО» витяг про державну реєстрацію прав від 30 листопада 2011 року № 32256204; визнано протиправним та скасовано рішення Трускавецької міської ради від 31 травня 2012 року № 333 про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0657 га по АДРЕСА_1 для надання у користування на правах оренди; зобов'язано державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_5 на приміщення магазину з прибудовою допоміжних, офісних та готельних приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що під час укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. оспорюваного договору дарування вищевказаного нежитлового приміщення від 12 грудня 2014 року НАЕ №606886, як підставу власності дарувальника ОСОБА_5 на це приміщення відповідно до п. 1.2 договору вказано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 30 листопада 2011 року згідно з рішенням від 29 листопада 2011 року № 335, яке визнано недійсним та скасовано.

Отже, позивач вважає, що оскільки право власності дарувальника за оспорюваним договором скасовано, то укладений ним договір дарування від 12 грудня 2014 року серії НАЕ № 606886 вищевказаного нежитлового приміщення є недійсним та порушує право власності ПАТ «Фінексбанк» на це приміщення.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 06 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, указаний позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування серії НАЕ № 606886 нежитлового приміщення 2, що знаходиться по АДРЕСА_1, приміщення магазину з прибудовою допоміжних, офісних та готельних приміщень літ. «2», «2А», загальною площею 242,8 кв. м, укладений 12 грудня 2014 року між дарувальником ОСОБА_5 та обдарованим ОСОБА_4., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Чичерською Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1626.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні указаного позову й ухвалюючи нове рішення про його задоволення, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що на час укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_5 не мав законних прав на розпорядження майном, яке було предметом даного договору, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку, що зміст спірного договору дарування суперечить нормам ЦК України, укладенням такого були порушені права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому вони підлягають захисту.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

І.К.Парінова