АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5178/16 Справа № 178/1915/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1000 гривень 00 коп.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначала, що внаслідок незаконних дій відносно неї з боку відповідача, введення відповідачем її в оману щодо наміру створити з нею сімю і укласти шлюб, психологічного та психічного тиску, приниження, внаслідок чого позивачка була змушена перервати вагітність, що спричинило шкоду її здоровю, перенесеному нею стресу, фактичного пошкодження здоровя їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася у важких психологічних стражданнях щодо втрати дитини та послідуючим занепокоєнням станом свого здоровя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд правильно виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесеної нею моральної шкоди з вини відповідача.

Посилання апеляційної скарги позивачки на те, що рішення суду невмотивоване, необґрунтоване та не відповідає вимогам закону, оскільки суд належним чином не надав оцінку її доводам не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як видно з матеріалів справи та вказувалось самою позивачкою, до медичної установи для встановлення вагітності, а також її переривання вона не зверталася(а.с. 52,71).

Крім того, будь-яких доказів (документів), які б підтверджували вагітність позивачки у вказаний період нею суду не надано. Більш того не надано доказів того, що позивачка була вагітна саме від відповідача, таким чином відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками, на які посилається позивачка.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність призначення судової медичної експертизи також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновки судово-медичної експертизи не мали б значення для вирішення справи по суті, оскільки для притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за моральну шкоду необхідно довести факт того, що позивачка була вагітна саме від нього, проте таких доказів позивачкою не надано, як і не надано доказів того, що дії відповідача спонукали її до переривання вагітності.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: