Справа № 588/1093/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. м.Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Линник О. С.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

До Тростянецького районного суду Сумської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, разом із якою подане клопотання про забезпечення позову. Клопотання ОСОБА_1 мотивоване тим, що їй стало відомо про намір відповідача виїхати за межі України з метою уникнення виконання аліментних зобов'язань, а у власності ОСОБА_2 є будинок по АДРЕСА_1 Сумської області, земельна ділянка, має у власності побутові вартісні речі, він отримує пенсію яку перераховує на рахунки у банківських установах. Посилаючись на вимоги п.1,2 ч.1, ч.2, ч.4 ст.151 ЦПК України позивач просить забезпечити позов шляхом тимчасової заборони ОСОБА_2 виїжджати за кордон, шляхом накладення арешту на будинок та на майно, яке знаходиться у будинку та на прибудинковій території, на земельну ділянку, на пенсію, на грошові кошти, що знаходяться на рахунках у банку.

Встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача на своє утримання, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, являється непрацездатною особою, отримує пенсію, розмір якої менший за фактичний розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що складає 2097 грн., а відповідач має можливість надавати кошти на утримання позивача, бо отримує пенсію у розмірі 7306 грн.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В ирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає необґрунтованим клопотання позивача щодо накладення арешту на нерухоме майно (успадкований будинок, земельну ділянку) та рухоме майно (побутові речі, меблі, тощо), а також грошові кошти відповідача на рахунках у фінансових установах, оскільки позов не стосується поділу чи оспорювання права відповідача на зазначене майно.

Щодо накладення арешту на пенсію відповідача, у даному випадку необхідно виходити із того, що спір між сторонами виник з приводу аліментних зобов'язань, із наданих позивачем до суду доказів вбачається, що відповідач у виді доходу отримує лише пенсію, даних щодо отримання ним доходів із інших джерел - позивачем наразі не представлено та доказів не надано. Отже, накладення арешт на пенсію відповідача на час розгляду справи в суді, може призвести до позбавлення його коштів для задоволення життєвих потреб, що потягне для відповідача негативні наслідки.

Крім того, позивач не довела, що невжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, грошові кошти та пенсію відповідача може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим стягнення періодичних платежів у виді аліментів на користь позивача.

Розглядаючи клопотання позивача в частині заборони відповідачеві виїжджати за кордон України встановлено наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Здійснення громадянами України права на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері правовідносин визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Разом з цим, цим законом та іншими законами України не передбачено тимчасового обмеження ухвалою суду виїзду за кордон громадянина України до закінчення розгляду в суді справи щодо його цивільно-правових зобов'язань.

На підставі вище викладеного, обраний позивачем вид забезпечення позову - як тимчасова заборона відповідачеві у виїзду за межі України не відповідає чинному законодавству та Конституції України, у зв'язку з чим не може бути вжитий судом у якості заходу забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні клопотання позивача необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.151-153, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.С. Линник