Справа № 383/668/16-ц Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Адаменко І.М.,
при секретарі Одінцовій Н.Г.,
представника позивача Сендзюк С.Д.,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу за позовною заявою Бобринецького районного центру зайнятості в Кіровоградській області до ОСОБА_2 про відшкодування незаконно отриманих коштів,-
Бобринецький районний центр зайнятості в Кіровоградській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування незаконно отриманих коштів, обгрутовуючи вимоги тим, що відповідач на підставі особистих заяв, двічі з 27.03.2012 року та 28.01.2013 року подавав до Бобринецького РЦЗ заяви про надання статусу безробітнього, в якій власноруч зазначав інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, тому наказими Бобринецького РЦЗ відповідачу був наданий статус безробітного з 03.04.2012 року та з 28.01.2013 року. Крім того відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 03.04.2012 року по 09.01.2013 року та з 28.01.2013 року по 16.04.2013 року, а наказом від 30.01.2013 року відповідачу припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного. Допомогу по безробіттю відповідач отримав за періоди з 03.04.2012 року по 28.12.2012 року в розмірі 8084 грн. 98 коп. При звірці даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, було виявлено, що відповідач з 27.05.2003 року по 22.11.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. На підставі розслідування 11.04.2016 року було складено акт № 43 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та на підставі якого 04.05.2016 року видано наказ про поввернення відповідачем суми виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття. Оскільки відповідач не повідомив про свою підприємницьку діяльність то йому було присвоєно статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю та виплачено останньому кошти на загальну суму 8084,98 грн., яку відповідач не повертає в добровільному порядку, тому вони змушені звернутися до суду.
Так як спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права на виплачену позивачем допомогу та стягнення цієї суми з відповідача як з недобросовісного набувача, та має приватно-правовий характер, а не публічний характер, відносини не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справу про повернення сплачених відповідачу сум у вигляді допомоги по безробіттю належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги до фізичної особи про відшкодування коштів за відсутності публічно-правового спору, а отже даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року №21-1884а15.
У судовому засіданні представник позивача Сендзюк С.Д. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому додаючи, що про обставини пов»язані з підприємницькою діяльностю відповідача дізналися лише у квітні 2016 року про що склали відповідний акт.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просить суд відмовити в його задоволенні вказуючи у зв»язку із необґрунтованістю вимог пояснюючи, що був упевнений про те, що його підприємницьку діяльність скасують без його участі в податковому органі, окрім того вказує, що ухвалою Господарського суду Кіровоградської області його підприємницьку діяльність скасовано ще у 2007 році, тому в період отримання допомоги по безробіттю вважає, що він не був самозайнятою особою.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно пункту 3 частини 2 Цивільного кодексу України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).
У судовому засіданні зясовано, що 03.04.2012 року та 28.01.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Бобринецького районного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заявах відповідач зазначав, що в даний час не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, не уклав договір цивільно-правового характеру, не отримує пенсію на пільгових умовах, не займається видами діяльності, визначеними ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення». На підставі вказаних заяв та відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Бобринецьким районнм центром зайнятості відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, що підтверджується наказами № НТ120403 від 03.04.2012 року, № 130128 від 28.01.2013 року, № НТ№120403 від 03.04.2012 року та № НТ130128 від 28.01.2013 року (а.с. 8-11).
Згідно бухгалтерської довідки від 20.07.2016 року № 1, за період перебування на обліку з 03.04.2012 року по 28.12.2012 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено (допомога по безробіттю) 8084,98 грн. (а.с. 13).
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.05.2016 року вбачається, що з 27.05.2003 року відповідач був зареєстрований як фізична особа підприємець та знятий з обліку як фізична особа- підприємець 25.11.2013 року (а.с. 16-17).
На підставі виявленого факту та на виконання п. 5 вищевказаного Порядку Бобринецьким районним центром зайнятості складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 43 від 11.04.2016 року, відповідно до якого встановлено, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому статус безробітного ОСОБА_2 отримав незаконно, оскільки він відносився до категорії зайнятого населення і не міг бути визнаний безробітним (а.с. 12).
У зв'язку з цим Бобринецьким районним центром зайнятості 04.05.2016 року було видано наказ № 28, відповідно до якого наказано вжити заходів по повернення коштів, виплачених ОСОБА_2, як допомога по безробіттю у сумі 8084,98 грн.
У відповідності до п. 7 вищезазначеного Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.
04 травня 2016 року за № 02-61/234/02 на адресу відповідача направлено запрошення з метою ознайомлення ОСОБА_2 з наказом центру зайнятості про повернення коштів (а.с. 15).
З постанови господарського суду Кіровоградської області від 25.09.2007 року № 9/297, яка набрала законної сили 06.10.2007 року, вбачається, що підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, зареєстрованого Бобринецькою районною державною адміністрацією 27.05.2003 року припинено (а.с. 54-57).
У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, застраховані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до п/п «б», п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».
Відповідно п. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Отже, відповідачем порушено умови по отриманню забезпечення на випадок безробіття, оскільки на момент встановлення статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Згідно із ч. 9 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в діючій на момент внесення рішення, 03.03.2007 р., редакції) для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням, фізична особа підприємець або уповноважена ними особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про відсутність заборгованості або про те, що вона не перебувала на обліку. Тобто, саме лише внесення рішення про припинення підприємницької діяльності не являється підставою вважати підприємницьку діяльність припиненою.
Відповідно до п. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.07.2014 р. № 21-79а14)
Проте відповідачем був проігнорований власний обов'язок надання відповідної інформації, що, в свою чергу, спричинило незаконне отримання коштів у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 8084,98 грн., що вбачається з довідки-розрахунку Бобринецького районного центру зайнятості від 06.09.2016 року (а.с. 47).
Оскільки спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права на виплачену позивачем допомогу та стягнення цієї суми з відповідача як з недобросовісного набувача, та має приватно-правовий характер, а не публічний характер, відносини не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Враховуючи викладене, позивач обґрунтовано вважає, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справу про повернення сплачених відповідачу сум у вигляді допомоги по безробіттю належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги до фізичної особи про відшкодування коштів за відсутності публічно-правового спору, а отже даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року №21-1884а15.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно пункту 3 частини 2Цивільного кодексу України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).
В добровільному порядку нарахована сума боргу відповідачем не сплачена.
Таким чином, позов потрібно задовольнити у повному обсязі.
За правилами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати в справі, повязані зі сплатою судового збору у сумі 1378,00 грн., на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 3, 8, 10,15,60,88, 208-209, 212-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» , суд,-
Позов Бобринецького районного центру зайнятості в Кіровоградській області задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Бобринецького районного центру зайнятості в Кіровоградській області безпідставно набуті кошти в сумі 8084,98 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.М. Адаменко