Справа № 368/257/16-ц Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/2650/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 38 25.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Мережко М.В., Сліпченка О.І., із участю секретаря Петленко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання неправомірної відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину,

В С Т А Н О В И Л А :

04 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де просить визнати неправомірною відмову Кагарлицької районної державної нотаріальної контори у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 5,6 га, розташованої у с. Ліщинка і неотриманої пенсії за червень 2015 року та зобов'язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, стягнути його користь судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На обгрунтування заявлених вимог послався на те, що його мати ОСОБА_3 померла у с. Ліщинка, де й похована ним.

За життя вона склала 02 липня 2007 року заповіт, яким заповіла йому все належне їй майно. На час смерті матері і на даний час спадкове майно складається із земельної ділянки, площею 5,6 га, розташованої у с. Ліщинка і неотриманої пенсії за червень 2015 року.

Інших спадкоємців, крім нього, після матері немає.

14 січня 2016 року він звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.

28 січня 2016 року від нотаріальної контори отримав відповідь, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на тій підставі, що він, начебто, пропустив термін для прийняття спадщини.

Така відмова є неправомірною з огляду на наступне.

З 2000 року він постійно проживає у будинку АДРЕСА_2. На час відкриття спадщини за цією адресою разом з ним проживала також мати, яку він доглядав, що підтверджується довідками сільської ради про місце і час його та матері проживання, поясненнями свідків.

Оскільки відмовою нотаріуса порушено його право на отримання спадкового майна і на користування ним, він вправі звернутися до суду з цим позовом про захист порушеного права.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання неправомірної відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом, серед іншого, зазначено, що відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, перелік яких досить широкий і тільки при їх наявності можливе вчинення тих чи інших нотаріальних дій.

Вказане знаходить своє відображення і в ст. 1 глави 13 Порядку, де чітко зазначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості ( інформацію ) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії нотаріуса були правомірними та такими, що відповідають як Закону України «Про нотаріат», так і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Окрім того, позивачем вибраний не той спосіб захисту своїх прав.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року та задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 14 січня 2016 року звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, зокрема, земельну ділянку, площею 5,6 га, яка розташована у с. Ліщинка, і неотриману пенсію за червень 2015 року, яка за життя - 02 липня 2007 року склала заповіт згідно якого заповіла йому все своє майно ( а.с. 4 зв.).

До заяви позивач надав копії паспорта, заповіту, свідоцтва про смерть, державного акта на право власності на земельну ділянку, довідок сільської ради про місце проживання ( там же ).

З наданих позивачем документів вбачається, що місцем його реєстрації, на день відкриття спадщини, є АДРЕСА_1 ( а.с. 8, 9 ).

Місцем же проживання ОСОБА_3, на цей період, було домоволодіння, що по АДРЕСА_2 ( а.с. 5 зв. ).

Позивач же, лише 10 липня 2015 року зареєстрував своє місце проживання АДРЕСА_2 ( а.с. 20-21 ).

19.01.2016 року Кагарлицька районна державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що ним пропущений термін, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 і було запроновано звернутися до районного суду з позовом про надання строку, достатнього для подачі заяви на прийняття спадщини ( а.с. 4 ).

Незважаючи на це, ОСОБА_2 04 лютого 2016 року звернувся до суду із названим позовом ( а.с. 3 ).

Ухвалюючи рішення по заявленим вимогам, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив дійсні обставини справи, зокрема те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, не надав нотаріусу необхідні для її ( спадщини ) оформлення документи та не втратив можливості позасудового вирішення питання, а дії нотаріуса - узгоджуються з приписами матеріального права з цього приводу, зокрема, ст.ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат», глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 1270 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог та ухвалив рішення з додержанням зазначених норм матеріального і процесуального права.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність, необгрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 8, 213-215 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі, зокрема, про відсутність у рішенні суду конкретних норм права на його обґрунтування, витлумачення їх стосовно до відмови у задоволенні позову, мотивування рішення, обґрунтування відхилення довідок про його та матері місце проживання, незастосування окремих положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на переконання апеляційного суду, не спростовують зазначені висновки місцевого суду, а тому не можуть служити підставою для задоволення апеляції.

Окрім цього, доводи ОСОБА_2 про застосування місцевим судом «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», на переконання апеляційного суду, не є підставою для зміни чи скасування рішення місцевого суду з огляду на те, що при його ( рішенні ) виготовленні допущена описка у найменуванні нормативного документу, яка може бути виправлена у порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України.

При цьому, позивач не позбавлений можливості оформити своє право на спадщину в позасудовому та судовому порядку, встановленому чинним законодавством.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання неправомірної відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: М.В. Мережко

О.І. Сліпченко