Справа № 743/1620/15-ц Провадження № 22-ц/795/1228/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Жовток Є. А. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Онищенко О.І., Хромець Н.С.,
при секретарі:Шевченко М.О
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, його представника Селюха А.В., представника ПАТ НАСК «Оранта» Сагаля С.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої смертю,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_9: стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 100000 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_10 та 13608 грн., в якості відшкодування витрат на поховання; стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 100000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_9 на її утримання 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, 14-річного віку; 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, 18 років, а в разі її навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років; 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, 18 років, а в разі її навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років.; 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, 18 років, а в разі її навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років; 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, 18 років, а в разі його навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. А також стягнуто з відповідачів в дохід держави судовий збір.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_6 та представник ПАТ «НАСК «Оранта» звернулися до суду з апеляційними скаргами.

ОСОБА_6, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, безпідставність, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині стягнення з нього грошових коштів на утримання 4 неповнолітніх дітей позивача відмовити, а також зменшити стягнутий на користь позивача розмір моральної шкоди заподіяної смертю загиблого ОСОБА_10 з 100000 грн. до 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в своєму рішенні суд в порушення процесуальних норм у мотивувальній частині вдався до аналізу кримінального провадження, оцінки доказів, зібраних в кримінальному провадженні, які стосуються медичного освідування, перевірки версій, призначення експертиз, отримання відомостей від операторів мобільного зв'язку, чого в межах розгляду цивільної справи робити не міг.

Також апелянт зазначив, що в порядку ст.ст.3, 22, 27, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд мав стягнути грошові кошти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей з ПАТ «НАСК «Оранта», а він належним чином повідомив страховика про настання ДТП, виконав покладені на нього законом обов'язки, в свою чергу страхова компанія мала провести розслідування обставин пригоди та виплатити відшкодування потерпілим. Апелянт вважає, що судом з нього на користь ОСОБА_9 було двічі стягнуто 338 грн. 95 коп. на утримання дитини ОСОБА_11

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не погоджується з стягнутою моральною шкодою. Вважає, що саме невідповідність дій пішохода ОСОБА_10 вимогам п.п.4.4, 4.14 «Г» ПДР перебувають в причинному зв'язку настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали в її результати. Зазначає, що він швидкість руху не перевищив, здійснив всі необхідні дії з врахуванням терміну «перешкода для руху» п.п.12.3 ПДР України, а тому вина у вчиненні вищевказаної ДТП з боку ОСОБА_6 відсутня, слідством встановлено, що травмування та смерть пішохода ОСОБА_10 настали внаслідок протиправних, винних дій самого пішохода, а саме тому, що він заснув на проїжджій частині дороги. Тому апелянт вважає, що також зазнав моральних страждань. В той же час, апелянт звертає увагу суду, що позивач по справі менш ніж через 2 місяці після загибелі чоловіка мала статеві зносини з іншою особою чоловічої статі, що в свою чергу вказує на відсутність глибокого переживання через втрату рідної людини та відсутність у неї тяжких моральних страждань внаслідок загибелі ОСОБА_10

Представник ПАТ «НАСК «Оранта», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 100000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_10 та 13608 грн. в якості відшкодування витрат на поховання ОСОБА_10 відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що законом не передбачено відшкодування страховою компанією грошових коштів за шкоду, спричинену смертю, при чому в розмірі 100000 грн., а тому суд неправомірно та незаконно стягнув з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 100000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_10

Також апелянт не погоджується і з стягнутими витратами на поховання, оскільки, на його думку, вина ОСОБА_6 не встановлена, кримінальне провадження закрито, а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 не настала, а відповідно ПАТ «НАСК «Оранта» не має і не було правових підстав для виплати страхового відшкодування.

Також представник ПАТ «НАСК «Оранта» звертає увагу суду, що позивач не зверталася у встановленому законом порядку з заявою про відшкодування їй шкоди страховою компанією, не реалізувала свого права на отримання регламентної виплати. Тому представник вважає, що заявлені вимоги до страхової компанії передчасні, вони не порушили будь-яких законних прав та інтересів позивача, як потерпілої особи, а також положень чинного законодавства про страхування.

Крім того, апелянт зазначає, що ДТП мала місце 04 грудня 2012 року, позовна заява подана 21 грудня 2015 року, тобто вже після спливу строку передбаченого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 ст.37 Закону, для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність ОСОБА_14, як власника транспортного засобу, призвела до смерті ОСОБА_10, а враховуючи, що у померлого було четверо дітей, суд стягнув кошти на їх утримання, відповідно до досягнення найменшим сином 14 років до повноліття. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», то відповідно до ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1200 ЦК України страховик повинен відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого, суд стягнув з страхової компанії витрати на поховання. Також судом стягнуто з відповідачів на користь позивача моральну шкоду, оскільки у зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_9 зазнала моральної шкоди, перенесла душевні страждання, що потребувало і потребує від неї додаткових зусиль як для організації власного життя, так і для забезпечення належних умов для утримання і розвитку неповнолітніх дітей.

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_5, у проміжок часу між 22 год. та 23 год. 35 хв., на автодорозі Славутич-Любеч, між населеними пунктами с.Губичі та с.Редьківка, неподалік с.Губичі Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив наїзд на ОСОБА_10, внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП.

05 грудня 2012 року по факту ДТП Ріпкинським РВ УМВС України було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 08 грудня 2015 року провадження закрито. Постанова потерпілою не оскаржувалась.

Проте, судом першої інстанції вірно зазначено, що сам факт вступу в законну силу постанови про закриття кримінальної справи, не вказує на відсутність в діях водія ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть ОСОБА_10

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.1200 ЦК України дитині потерпілого шкода відшкодовується до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років). Другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.

У відповідності до ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

На час смерті ОСОБА_10 він перебував в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_9

Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначився з даними правовідносинами та стягнув саме з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 по 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дітьми 18 років, а в разі їх навчання до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно подвійного стягнення витрат на утримання дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, адже згідно ст.1200 ЦК України другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років. Таким чином, судом було стягнуто 338 грн. 95 коп. саме з цієї підстави, до досягнення дитиною ОСОБА_11 - наймолодшим з дітей, 14 років.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, що стосуються зменшення стягнення моральної шкоди також не заслуговують на увагу, в рішенні суду його вина у скоєнні ДТП детально досліджена, а частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

На момент пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була забезпечена полісом № АВ/2213496 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів від 12 січня 2012 року. Страхувальником згідно полісу є ОСОБА_6, а страховиком ПАТ НАСК «Оранта». Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль MITSUBISHI PEJERO, реєстраційний номер НОМЕР_1. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого, становить 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн.

ОСОБА_6, через свого представника - адвоката Селюха А.В., 07 грудня 2012 року звертався до ПАТ НАСК «Оранта» з письмовим повідомленням про настання страхового випадку, що підтверджується копіями як самого повідомлення, так і рекомендованого поштового повідомлення про те, що уповноважена особа страховика 11 грудня 2012 року отримала відповідні документи.

НАСК «Оранта» не зверталась до органу досудового розслідування із запитами про надання інформації, необхідної для прийняття рішення за наслідками настання страхового випадку.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.6 даного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9, як дружини ОСОБА_10, померлого під час дорожньо-транспортної пригоди, страхового відшкодування у розмірі 100000 грн., що не перевищує ліміту відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю, встановленого полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги про те, що кримінальне провадження по факту вчинення ДТП закрито, а тому неправомірність дій ОСОБА_6 не доведено, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, тільки якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Також, безпідставними є доводи про не встановлення причин смерті ОСОБА_10 та недоведеність наявності безпосереднього причинного зв'язку між діями ОСОБА_6 та смертю потерпілого, так як згідно відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 загинув на місці події.

Не свідчить про відсутність у відповідачів обов'язку по відшкодуванню шкоди, завданої смертю потерпілого, і доводи про те, що ОСОБА_10 під час наїзду на нього знаходився на проїзній частині, яка призначена лише для руху транспортних засобів, оскільки за змістом ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Твердження відповідачів про неможливість встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, не можуть бути підставою позбавлення права ОСОБА_9 та її малолітніх дітей на отримання страхової виплати.

На підставі викладеного, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин.

Апеляційні скарги не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: