АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8561/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Бобровник О.В.
справа №760/3906/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 22 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 7017,68 доларів США та 20512,39 грн. заборгованості .

Вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №363/П/2006-840, із наступними змінами на підставі Додаткової угоди №1 від 21 січня 2010 року, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 37612 доларів США строком по 12 жовтня 2012 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у сумі 8,2% річних та 0,5% комісії від суми зобов»язань за управління кредитом.

Проте, своїх зобов»зань позичальник належним чином не виконав, у зв»язку із чим станом на 15 вересня 2014 року має заборгованість за непогашеним кредитом у сумі 4790,04 долари США, несплаченими відсотками у сумі 1092,26 долари США, несплаченою комісією у сумі 1135,38 долари США. Також, у зв»язку із невиконанням зобов»язання позичальнику нарахована пеня за прострочення виконання зобов»язань у сумі 1110,72 долари США та штраф за порушення умов додаткової угоди у сумі 479 доларів США, які позивач просить стягнути у національній валюті за курсом станом на 15 вересня 2014 року.

ОСОБА_6 є поручителем за зобов»язаннями позичальника на підставі Договору поруки від 14 квітня 2006 року.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 22 січня 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 7017,68 доларів США та 20512,39 грн. заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що зобов»язання було належним чином виконано у повному обсязі. Також посилається на пропуск позовної давності і на те, що зобов»язання повинні виконуватися у гривні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 14 квітня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №363/П/2006-840, із наступними змінами на підставі Додаткової угоди №1 від 21 січня 2010 року, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 37612 доларів США строком по 12 жовтня 2012 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у сумі 8,2% річних та комісію за управління кредитом у розмірі 0,5% від суми зобов»язань.

Статтею 5.1 договору передбачений обов»язок позичальника сплатити пеню та штраф, за невиконання зобов»язань, передбачених договором.

ОСОБА_6 є поручителем за зобов»язаннями позичальника на підставі Договору поруки від 14 квітня 2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами взяті зобов»язання відповідно до умов кредитного договору та договору поруки не виконані, відтак заборгованість підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Доводи апеляційної скарги в частині проведення відповідачами повного розрахунку за кредитним договором, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

В обґрунтування таких доводів представником відповідача надано копії квитанцій про здійснення платежів на виконання кредитного договору, дані яких повністю ураховано позивачем при проведенні розрахунку заборгованості.

Колегією суддів розрахунок заборгованості перепровірено, даними розрахунку підтверджено заборгованість по тілу кредиту в сумі 4790,04 долари США (що становить 61806,38 грн.); за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 1092,26 долари США (що становить 14093,58 грн.);за комісією в сумі 1135,38 долари США ( що становить 14649,95 грн.); а також пеня в сумі 14331 грн. 75 коп.

При цьому, колегія суддів уважає, що в задоволенні вимог в частині стягнення штрафу в сумі 479 доларів США слід відмовити, оскільки за умовами угоди штраф передбачено за порушення п.5.2 Додаткової угоди №1 до Кредитного Договору №363/П/ 2006-840 від 14 квітня 2006 року, укладеної сторонами 21 січня 2010 року, згідно якої сторони домовились, що у разі порушення Позичальником вимог п.п.4.3.2.-4.3.5, 4.3.8.-4.3.15 цього Договору, Позичальник зобов»язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми залишку по Кредиту, актуальної на день порушення цього Договору, за кожний випадок.

Разом з тим, позивачем не визначено, вимоги якого пункту Договору порушено, не наведено обґрунтування порушення, яке мало б наслідком застосування такої санкції, відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги в частині застосування строків позовної давності відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-101цс12 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст.224 ЦПК України, якою визначено умови проведення заочного розгляду справи, передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції ухвалив про проведення заочного розгляду справи з дотриманням вимог ст.224 ЦПК України, перевіривши факт обізнаності відповідачів про перебування в провадженні суду цієї справи та обставини вручення їм судових повісток, які, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, давали суду право вважати відповідачів такими, що повідомлені належним чином.

Відтак, оскільки відповідачі належним чином були обізнані про перебування в провадженні суду цієї справи, мали можливість реалізувати своє право та подавати заяви та клопотання, колегія суддів не убачає підстав для вирішення питання за заявою про пропуск позивачем строків позовної давності на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно із п.5.3 кредитного договору, в редакції додаткової угоди, сторони, керуючись свободою умов договору та на підставі ст.259 ЦК України, дійшли згоди, що строк позовної давності становить 10 років.

Доводи апеляційної скарги в частині неправомірності стягнення зобов»язання в іноземній валюті, колегією суддів відхиляються, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до абз.1 п.14 Постанови Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Згідно абз.3 п.14 цієї ж Постанови, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Оскільки банк діє на підставі банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, відтак має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті та вимагати виконання зобов»язання у такій самі валюті.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: заборгованості по тілу кредиту в сумі 4790,04 долари США (що становить 61806,38 грн.); відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1092,26 долари США (що становить 14093,58 грн.); комісію в сумі 1135,38 долари США ( що становить 14649,95 грн.); а також пеню в сумі 14331 грн. 75 коп.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 22 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: заборгованість по тілу кредиту в сумі 4790,04 долари США (що становить 61806,38 грн.; відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1092,26 долари США (що становить 14093,58 грн.); комісію в сумі 1135,38 долари США ( що становить 14649,95 грн.); пеню в сумі 14331 грн. 75 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 1048,82 грн. в рівних частках (по 524,41 грн. з кожного).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов