провадження № 2/243/1484/2016
справа № 243/2491/16-ц
11 липня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд дитини,-
28 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 третя особа: Відділ опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, наше їх життя не склалося, і вже декілька років вони мешкають окремо та не ведуть спільного господарства, жодних зв'язків не підтримують. Після початку антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України, позивачка разом із дитиною вимушена була систематично виїжджати та в'їжджати в зону АТО, але без дозволу батька не може цього робити, оскільки на межі з територією проведення АТО та на усіх блокпостах вимагається такий самий дозвіл від батька, як і для виїзду за кордон. Також у позивачки є родичі за кордоном і вона бажає періодично їх відвідувати. Крім того, вона має можливість щорічно вивозити дитину на оздоровлення до моря. Оскільки відповідач, ігнорує інтереси сина, не дає своєї згоди на його виїзд за кордон, враховуючи що такі виїзди та вїзди зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, та пов'язані із забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, можливістю виїхати на навчання, відпочинок та оздоровлення, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким надати їй, без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька ОСОБА_3, дозвіл на тимчасовий багаторазовий в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України (за кордон), а саме на територію Російської Федерації з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, строком до 30 березня 2019 року неповнолітнього
сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; та надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документа для виїзду за кордон дитині - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька ОСОБА_3
Позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, за участю її представника ОСОБА_1, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 14).
Представник ОСОБА_1, який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 25 березня 2015 року (а.с. 12), у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.
Представник органу опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності №29/01-408 від 08 квітня 2016 року (а.с. 24), будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини (а.с. 23).
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавило суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр», а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р. (а.с. 57,59).
Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 27 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія: 1-НО №240270 (а.с. 10).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають спільну дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження хлопця Серія: І-НО №245524 (а.с. 11).
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач до судового засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно абз.2 частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.
Відповідно п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно із п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Метою виїзду на тимчасово неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівка Донецької області, до тимчасово окупованої території Країни АР Крим, а також за межі території України до Російської Федерації, із малолітньою дитиною позивачка зазначила наявністю родичів за кордоном та бажання періодично їх відвідувати. Крім того, зазначила, що має можливість щорічно вивозити дитину на оздоровлення до моря що сприяє нормальному фізичному, духовному і моральному розвитку дитини, та пов'язані із забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, можливістю виїхати на навчання, відпочинок та оздоровлення.
Суд зазначає, що така необхідність з часом може відпасти, а тому її існування має супроводжуватися розумними термінами, у звязку із чим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а саме надати їй дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області, та до тимчасово окупованої території України АР Крим; надати позивачці дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, за межі території України до Російської Федерації на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
За приписами п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матірю».
Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Відповідно положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання.
Оскільки сторони однією сімє не проживають і фактичне місце проживання малолітньої доньки визначене за позивачкою, то цей обовязок покладено на матір - позивачку по справі, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її малолітнього сина.
Оскільки батько дитини - відповідач ОСОБА_3 добровільно не бажає надати дозвіл на оформлення відповідних документів та виїзд дитини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2
Суд вважає, що зазначений виїзд до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області, та до тимчасово окупованої території України АР Крим, а також за межі території України до Російської Федерації, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно сина.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі.
Як видно із витягу газети "Урядовий кур'єр", дійсно, було здійснено оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, вартість якого, згідно із наданою позивачкою квитанцією, склала - 630 грн. 00 коп.
Також, як видно з платіжного доручення, позивачкою, при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Суд приходить до висновку, що оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп., та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 315 грн. 00 коп., що є пропорційним до задоволеної частини вимог.
Керуючись п.2 Декларації прав дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ст.ст. 11,16, 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СК України, ст.ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_2, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1, до тимчасово неконтрольованої Українською владою території через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Горлівки Донецької області, та до тимчасово окупованої території України АР Крим.
Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_2, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1, за межі території України до Російської Федерації на строк з моменту набрання даним рішенням законної сили до 31 грудня 2016 року включно.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати позивача повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 315 (триста п'ятнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір в розмірі 275(двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 15 липня 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич