Справа № 477/725/16-ц
Провадження № 2/477/550/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А., Торжинській Т.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині боргових зобовязань та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ боргових зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить про поділ майна подружжя в частині боргових зобовязань, а саме: стягнути з відповідачки 42111,75 грн., що становить 1/ 2 частину сплачених ним спільних боргових зобовязань за договорами позики, укладеними 27.11.2011 року із ОСОБА_1 та 25.11.2011 року із ОСОБА_6.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2004р. Шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18.11.2013р. За час шлюбу 25.11.2011р. ними придбано автомобіль Mitsubishi Lanser, номерний знак НОМЕР_1, гроші для придбання якого ним в інтересах сімї було взято в борг.

За розписками позичено 27.11.2011р. у ОСОБА_1 8840,00 грн. під 3% на місяці та 25.11.2011р. у ОСОБА_6 1300 дол. США із строком погашення до 01.01.2014р., з виплатою пені 3% щомісяця від вказаної суми.

Взяті в позику грошові кошти були витрачені виключно на придбання вищевказаного автомобілю в присутності та за згодою ОСОБА_3, яка під час подружнього життя також користувалась зазначеним автомобілем.

14.01.2014р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ сумісного майні подружжя, зазначаючи у позові вищевказаний автомобіль як спільно придбане майно подружжя. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 28.12.2016р. позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя задоволені повністю. Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, зобовязано його сплатити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/ 2 частини вартості вказаного транспортного засобу.

28.03.16р. він звернувся до ОСОБА_3 з рекомендованим листом-проханням сплатити 1/2 частину позичених за розписками грошових коштів для купівлі автомобілю.

Своїх зобовязань ОСОБА_3 не визнає і стверджує, що кошти отримані без її згоди, а тому є його власними боргами.

31.03.2016р. на вимогу ОСОБА_1 з метою погашення грошових зобовязань по розписці від 27.11.2011р. за придбання вказаного автомобілю позивачем сплачено 22630, 00 грн., про що від ОСОБА_1 отримано розписку про відсутність претензій та будь-яких вимог, та того ж дня, на вимогу ОСОБА_6, по розписці від 25.11.2011р. за придбання вказаного автомобілю - сплачено 2350, 00 дол. США (що еквівалентно 61593,50 грн - за ставкою НБУ).

Таким чином грошовий борг за придбання сумісного майна подружжя (автомобіля) позивачем виконано самостійно.

Оскільки ОСОБА_3І не визнає свого обовязку з сплати своєї частки боргових зобовязань за вказане майно, то він був змушений звернутися до суду про стягнення вищевказаних сум в судовому порядку.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію за 1/ 2 частину погашеного довгострокового кредиту на поточні потреби № 0 від 01.10.2013 року, укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 23708,55 грн. Також просила стягнути судові витрати в розмірі 521,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В обґрунтування своїх вимог також посилалася на перебування у шлюбі з ОСОБА_1, у період якого нею також було отримано гроші у борг. 01.10.2013 року нею було отримано кредит в ПАТ «УкрСиббанк» на суму 29670,33 грн., що повернута нею банку особисто. Посилається на те, що отримання вказаного кредиту було викликано тяжкими життєвими обставинами та створенням належних умов для утримання їх з ОСОБА_1 дітей, придбання їм продуктів харчування, одягу, ліків, пральної машини та бойлера. Посилаючись на те, що вказані кошти витрачено в інтересах їх із ОСОБА_1 дітей, просила стягнути 1/ 2 частину цих витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник вимоги про розподіл боргових зобовязань, що виникли із придбанням вищевказаного автомобілю, підтримали та пояснили про вищевикладене. Крім того ОСОБА_1 зазначив, що у шлюбі з відповідачкою знаходився з 2004 по 2013 рік. 25.11.2011 року ними придбано вищевказаний автомобіль за 11300 доларів США. На придбання вказаного автомобілю ними витрачено кошти з продажу належного їм спільного автомобілю ВАЗ, що проданий в 2011 році за 6000 доларів США. Частина грошей була запозичена у розмірі 1300 доларів США та 8840 грн., інша частина грошей була їх власними заощадженнями.

Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_1 та його представник заперечували, пославшись на те, що кредитні кошти отримано ОСОБА_3 вже після припинення шлюбних відносин сторін, та доказів їх спрямування саме на задоволення інтересів сімї не надано.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ОСОБА_7 підтвердили покази ОСОБА_5 щодо запозичення у них коштів на придбання автомобілю.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що кошти він передав ОСОБА_1 на його прохання та саме на придбання автомобілю безпосередньо у день купівлі 25.11.2011 року в салоні його автомобілю перед виїздом до м.Одсеи,де мала відбуватись угода щодо цього майна. Відразу після передачі грошей 1300 доларів США, ОСОБА_1 склав йому про це розписку. Проте борг повернув пізніше обумовленої дати, а саме 31.03.2016 року. Кошти повернуті в повному обсязі та зі сплатою 3% пені, як вони обумовили у змісті розписки. Окрім того, свідок зазначив, що автомобілем користувалася саме сімя ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_1 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_5. 27.11.2011 року брат та невістка проїхали до неї та, пояснивши що їм терміново слід повернути 1000 доларів США, які вони запозичали на придбання автомобілю, тому просили у неї гроші в борг. Вона зняла для них зі своєї кредитної карти 8840 грн., що по курсу відповідало 1000 доларам США, та віддала їм свою кредитну карту для того щоб вони самостійно погашали ці кошти та сплачували відсотки Банку за користування грошима. Кошти вчасно повернуті не були, повну суму боргу ОСОБА_1 повернув їй лише 31.03.2016 оку.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала. Вказала, що їх сімя придбала в 2008 році автомобіль ВАЗ. В 2011 році чоловік вирішив придбати автомобіль Mitsubishi Lanser, хоча вона проти цього заперечувала, однак у звязку з народженням доньки, вона відсторонилася від вирішення вказаного спору. Автомобіль було придбано за гроші, отримані з продажу їх автомобілю ВАЗ, кошти отримані при народженні їх доньки 25000 грн. Тоді ОСОБА_1 запевнив її, що грошей вистачає на придбання нового автомобілю. Про існування боргів їй відомо не було, при ній вказані гроші не передавались, та про існування боргових зобовязань їй стало відомо лише під час вирішення в судовому порядку їх спору про поділ майна подружжя. За вказаного вважає, що не має нести відповідальності за вказаними борговими зобовязаннями. Про розмір коштів отриманих з продажу автомобілю ВАЗ, а також вартості придбаного в 2011 році нового автомобілю їй невідомо. Вказала, що рішення суду щодо сплати компенсації вартості ? частини вказаного автомобілю ОСОБА_1 виконав.

Представник ОСОБА_3 також проти задоволення первісного позову заперечувала, пославшись на прийняте з цього приводу рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року, який не вбачав підстав для поділу вказаних боргів. Вважає, що з цього приводу спір між сторонами вже вирішено в судовому порядку.

Свідок ОСОБА_8 мати ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що їй нічого невідомо про запозичення коштів у інших людей. На придбання автомобілю донька та зять витрачали власні кошти, що мали з продажу їх попереднього автомобілю, також були витрачені декретні кошти після народження їх другої дитини і 1000 доларів США вона їм позичила особисто. Пояснила, що машину бажав придбати саме ОСОБА_5 та вона постійно знаходилась у його розпорядженні. Автомобіль в користуванні сімї не перебував. Після того як ОСОБА_1 залишив сімю, донька з їх двома дітьми перебувала у дуже скрутному матеріальному становищі, тому була змушена оформити кредит у банку, щоб одягати та годувати їх спільних дітей.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2004 року, який розірвано 18.11.2013 року та рішення набрало законної сили. Зі змісту рішення також слідує, що сторони припинили шлюбні відносини та мешкали окремо з вересня 2013 року (а.с. 8).

За приписами ст. 61 ЦПК України, встановлені обставини не підлягають повторному доказуванню, більш того такі не заперечуються сторонами.

За позовом ОСОБА_3 28 грудня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Виділив у власність ОСОБА_1 вищевказаний автомобіль НОМЕР_2, вартістю 85447,85 грн., та стягнув з останнього на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/ 2 частини його вартості 42723,50 грн. (а.с. 9)

Як зазначають сторони, вказане рішення виконане, та грошова компенсація ОСОБА_3 виплачена в повному обсязі.

Щодо посилань ОСОБА_3 та її представника на те, що спір з приводу розподілу вказаних ОСОБА_1 боргових зобовязань вирішено в судовому порядку, то останнє не знайшло свого підтвердження.

Так, зі змісту рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 28.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 заявляв про наявний борг через придбання спільного майна вищевказаного автомобілю Mitsubishi Lanser .

Як вказано у рішенні, при поділі спільного майна подружжя необхідно лише враховувати розмір сплачених коштів кожним із подружжя на погашення боргових зобовязань. Переведення боргу з однієї особи на іншу можливе лише за згодою кредитора (ст. 520 ЦК України). Стягнення на майбутнє не передбачено.

В той же час, на момент розгляду справи боргові зобовязання виконанні не були, самі позикодавці не звертались за виконанням зазначених зобовязань. У звязку з чим у розподілі цих боргових зобовязань було відмовлено.

На даний же час, ОСОБА_1 посилається на виконання вищевказаних боргових зобовязань ним самостійно в повному обсязі, отже підстави вказаного спору змінились.

Відповідно до оригіналу розписки від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 надала у борг 27.11.2011 року ОСОБА_5 для придбання автомобілю 8840 грн., які останній на день складання вказаної розписки повернув їй в повному обсязі, а також сплатив їй відповідно до умов договору 3 % за щомісячне користування цими грошима в сумі 13 790 грн. (а.с. 40).

Зі змісту оригіналу розписки також датованої 31 березня 2016 року, ОСОБА_6 надавав у борг ОСОБА_1 1300 доларів США для купівлі автомобілю 25.11.2011 року. Останній засвідчив, що на день складання розписки ОСОБА_1 повністю сплатив вказаний борг, та 1053 доларів США що становить 3% пені щомісяця, в грошовому еквіваленті як то передбачено договором позики, та що не суперечить вимогам ст.ст. 208 ч.1 п.3, 1046-1049 ЦК України (а.с. 41).

Згідно з ч.1 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справі №6-55цс13, та в силу імперативних положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні.

Виходячи зі змісту норм ч.4 ст. 65 СК України, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї (пункт 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», далі - Постанова № 11).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права й обов'язки за тим договором виникають в обох із подружжя, та враховуючи, що розподіл майна проведено, статус його як спільного сумісного припинено, а тому сторони мають виступати як боржники відповідно до їх часток у вказаному майні, в даному випадку по ? частині.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015р. № 6-388 цс-15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Також при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Як встановлено в ході судового розгляду, сторони перебуваючи у шлюбі придбали вищевказаний автомобіль Mitsubishi Lanser. Пояснення ОСОБА_3 про відсутність її бажання щодо придбання вказаного майна з урахуванням заявлених нею вимог про виплату їй ? частини вартості цього майна як компенсації її частки, є неспроможними.

В той же час, як зазначає ОСОБА_3 про запозичення коштів на придбання цього майна їй відомо не було.

Однак, враховуючи, що автомобіль було придбано в шлюбі та останній перебував в користуванні даної сімї, що проведено розподіл майна подружжя, в тому числі і цього автомобілю, за частку якого ОСОБА_3 отримала грошову компенсацію, то суд вважає, що відповідно до приписів ч.4 ст. 65 СК України, договір позики, укладений із ОСОБА_6 25.11.2011 року про отримання позики в розмірі 1300 доларів США створює права та обовязки для другого з подружжя. Також умовами даного договору передбачено відповідальність ОСОБА_1 у разі порушення своїх грошових зобовязань у виді пені в розмірі 3% щомісяця від вказаної суми. (а.с. 7) .

Як передбачено умовами даного договору, кошти мали бути повернуті до 01.01.2014 року, тоді як фактичний розрахунок відбувся лише 31.03.2016 року (а.с. 41), що вказує на правомірність нарахування 3% пені за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року, що становить 1053 долари США (3%х1300=39 доларів; 27 місяців х 39= 1053).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_3 ? частини вказаних боргових зобовязань, що становить 1 176, 50 доларів США(1300+1053/2) та еквівалентно на день винесення рішення 29188,96 грн.

Оскільки, згідно розписки, запозичені кошти були повернуті саме у доларах, то суд вважає необхідним стягнення їх еквівалент у гривні за курсом саме на день прийняття рішення.

Щодо зобовязань за розпискою, датованою 27.11.2011 року, то такий договір укладено вже після придбання вищевказаного автомобілю, що викликає сумнів у спрямуванні вказаних сум саме для придбання даного майна та їх використання в інтересах сімї, тому в цій частині вимог суд не вбачає підстав задля задоволення.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 380, 32 грн. (29188,96х100/42111,75=69%; 551,20х69%= 380,32).

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 ? частини боргових зобовязань, що сплачені нею за договором про надання споживчого кредиту, то останній укладено вже після припинення між сторонами шлюбних відносин, та що не заперечуються ними.

ОСОБА_3 посилається на те, що вказані кошти були витрачені на утримання їх з ОСОБА_1 дітей, тобто в інтересах сімї.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 10 ЦПК - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, посилаючись на отримання кредиту саме в інтересах сімї ОСОБА_3 не надано щодо цього відповідних доказів.

Більш того, отримані кошти після припинення шлюбних відносин не можуть включатися до складу спільного сумісного майна за будь-яких умов, та відносини щодо них, в тому числі боргові зобовязання, не регулюються положеннями глави 8 Сімейного Кодексу України.

Також, як встановлено з пояснень сторін, питання щодо матеріального утримання їх дітей вирішено судом та з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти, виплати з яких ним проводяться у відповідних розмірах.

За такого суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з мотивів, зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ? частину сплачених останнім спільних боргових зобовязань подружжя, в сумі 29 188 (двадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 96 коп., а також судові витрати в сумі 380 грн. 32 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 1/ 2 частину боргових зобовязань за договором позики, укладеним 27.11.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення 1/ 2 частини боргових зобовязань ОСОБА_3 за договором кредиту від 01.10.2013 року, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повни текст рішення виготовлено 25 липня 2016 року.

Суддя Л.М. Семенова