Справа № 308/4387/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого - судді Придачук О.А.

при секретарі - Бомбушкар В.П.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 пр. стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 291582,12 грн. з розрахунку 164000,00 грн. - основного боргу, 75117,12 грн. - інфляційних втрат, 4906,72 - 3% річних, 47558, 28 грн. - сума відсотків по обліковій ставці НБУ, а також судового збору 2916,00 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.08.2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала гроші в сумі в розмірі 164000,00 грн., що було еквівалентно 20500,00 дол. США, та зобов»язалася їх повернути, що підтверджується розпискою підписаною ОСОБА_5 Однак, після настання узгодженої між сторонами дати сплати грошового зобов»язання і часу подачі позову грошові кошти відповідачкою не повернуті, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 291582,12 грн. з розрахунку 164000, 00 грн. - основного боргу, 75117,12 грн. - інфляційних втрат, 4906,72 - 3% річних, 47558, 28 грн. - сума відсотків по обліковій ставці НБУ, а також судовий збір в розмірі 2916,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» № 60 (4525) від 31.05.2016 року, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1., виходячи із їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі 07.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала гроші в сумі 164000,00 грн., що було еквівалентно 20500,00 дол. США.

Під час передачі коштів відповідачем була написана розписка.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору та закону.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи письмової вимоги, 03.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_5 з письмовою вимогою про повернення суми боргу в розмірі 164000,00 грн.,яка була надіслана поштою та отримана 05.04.2014 року близьким родичем позивача, а саме чоловіком ОСОБА_5, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідачем така вимога позивача була залишена без задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищенаведеного суд приходить до переконання, що з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 164000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4906,72 грн. та інфляційних в розмірі 75117,12 грн. також підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

А тому, суд вважає, що з відповідача також слід стягнути проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі - 47558,28 грн.

Водночас, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів здійснення таких витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 2916,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 суму боргу в загальному розмірі 291582,12 (двісті дев»яносто одну тисячу п»ятсот вісімдесят дві грн. 12 коп.) грн. та судовий збір в розмірі 2916,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук