УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк золоті ворота» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк золоті ворота» (далі - ПАТ «Банк золоті ворота») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 16 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № 14 з подальшими змінами, внесеними до нього договором про зміни № 1 від 13 березня 2014 року, відповідно до умов якого позивач надав останній кредит у розмірі 22 000 доларів США, а вона зобов'язалася повернути кредит в розмірі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 10 % річних, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань в термін не пізніше 12 березня 2015 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 всіх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та всіма додатковими угодами до нього, 16 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки № 07-007, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями: гараж цегла літ. «Б», вбиральня, дерево літ. «В», душ, дерево літ. «Д», каналізаційна яма, гума літ. «Я», огорожа метал, цегла, № 1-2, свердловина, металеві труби, літ. «К».

Відповідно до умов договору іпотеки банк має право у випадку невиконання ОСОБА_4, у встановлений строк зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, самостійно: звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його для погашення вищевказаних зобов'язань, залишити предмет іпотеки у своїй власності шляхом погашення заборгованості за рахунок власних коштів, реалізувати предмет іпотеки третім особам на підставі договору купівлі-продажу для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором.

ОСОБА_4 порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 08 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 517 136 грн 82 коп. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 517 136 грн 82 коп. та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» заборгованість за кредитним договором у розмірі 517 136 грн 82 коп. яких: сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 272 832 грн 12 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 98 846 грн 76 коп.; сума простроченої заборгованості за комісійною винагородою у розмірі 7 526 грн 06 коп.; пеня за кредитом у розмірі 89 563 грн 92 коп.; пеня за відсотками у розмірі 44 063 грн; пеня за комісійною винагородою у розмірі 4 304 грн 96коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок літ «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями: гараж цегла літ. «Б», вбиральня, дерево літ. «В», душ, дерево літ. «Д», каналізаційна яма, гума літ. «Я», огорожа метал, цегла, № 1-2, свердловина, металеві труби, літ. «К» шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ «Банк Золоті ворота» будь-якій особі покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною за згодою сторін, або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року змінено. Зазначено початкову ціну предмета іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями № 15, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 у розмірі 596 280 грн.

У частині вирішення питання про судові витрати рішення суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн, з ОСОБА_5 у розмірі 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 16 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № 14 з подальшими змінами, внесеними до нього Договором про зміни № 1 від 13 березня 2014 року, відповідно до умов якого позивач надав останній кредит у розмірі 22 000 доларів США, а вона зобов'язалася повернути кредит в розмірі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 10 % річних, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань в термін не пізніше 12 березня 2015 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 всіх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та всіма додатковими угодами до нього, 16 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки № 07-007, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ «А-1», житловою площею 36,5 кв. м, загальною площею 82,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями: гараж цегла літ. «Б», вбиральня, дерево літ. «В», душ, дерево літ. «Д», каналізаційна яма, гума літ. «Я», огорожа метал, цегла, № 1-2, свердловина, металеві труби, літ. «К».

ОСОБА_4 порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 08 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 517 136 грн 82 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», позивач має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, комісійної винагороди, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, відшкодування витрат щодо утримання і збереження предмета іпотеки, відшкодування витрат щодо страхування предмета іпотеки, відшкодування збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечних договорів.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду.

Відповідно ст. 39 вказаного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно від свого імені будь-який особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд в свою чергу правильно змінив рішення суду першої інстанції, вказавши що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не перевірено чи мають неповнолітні діти права на житловий будинок, який є предметом іпотеки, є необґрунтованими, оскільки у п. 3.1 договору іпотеки зазначено, що іпотекодавець засвідчує, що майно прав третіх осіб, у тому числі прав дітей іпотекодавця на користування майно не має.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року та рішенняХарківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. СтупакО.В.