22-ц/775/920/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І. Категорія 29
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Принцевської В.П., Гаврилової Г.Л.,

за участю секретаря - Гаркуша О.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити певну дію, пов'язану із придбанням квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

21 квітня 2016 року ОСОБА_2, що діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_3, звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певну дію, пов'язану із придбанням квартири. Зазначила, що 21.12.2009 року ОСОБА_3, як власник будинку АДРЕСА_1, продав його ОСОБА_5 Вартість будинку на час укладення договору складала 88000 грн. Гроші від продажу знаходились у відповідача ОСОБА_4, який обіцяв покласти гроші до банку на ім'я позивача та потім, з урахуванням отриманих процентів, придбати для позивача однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м. Маріуполя. Своєї обіцянки відповідач не виконав, фактично позбавив ОСОБА_3 житла, внаслідок чого на теперішній час останній перебуває у пансіонаті для ветеранів війни та праці №1 у м. Маріуполі. З цього питання позивач звертався до правоохоронних органів. Тому просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_4 придбати ОСОБА_3 однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м. Маріуполя.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3, поданим його представником ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певну дію, пов'язану із придбанням квартири відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове правильне рішення. При цьому посилається на неповноту з'ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відповідач ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно належним чином. Відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подали. Представник позивача ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. З урахуванням наведеного, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, враховуючи думку позивача ОСОБА_3, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності його представника, колегія суддів розглянула справу у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно копії паспорту позивача ОСОБА_3 НОМЕР_1 та довідки від 08.09.2015 року, він з 23.12.2009 року знаходиться на повному державному забезпеченні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці №1 і значиться зареєстрованим з 06.01.2010 року за адресою: м. Маріуполь, вул. Лютнева №104/2 (а.с.3,5).

За договором купівлі-продажу від 21.12.2009 року, укладеним у присутності свідків, продавець ОСОБА_3, отримавши від ОСОБА_5 11000 доларів США, продав покупцю ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1, передавши їй домову книжку та ключі від будинку. Підписи свідків у договорі посвідчила голова квартального комітету №3 м. Маріуполя (а.с.13).

Постановою слідчого Центрального ВП ГУ НП України в Донецькій області від 30.12.2015 року кримінальне провадження №0000322, внесене 03.02.2015 року до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 відносно свого племінника ОСОБА_4, який після продажу будинку заволодів його грішми, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрите у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а.с.68-69).

Згідно з інформаційною довідкою відносно будинку АДРЕСА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №67905411 від 13.09.2016 року відсутні будь-які дані (а.с.50).

Відповідно до інвентарної справи Маріупольського БТІ на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в 2001 році звертався до БТІ із заявою щодо внесення змін в технічну документацію на будинок, але правовстановлюючі документ и відсутні (а.с.72-83).

За таких обставин, виходячи з того, що у договорі купівлі-продажу від 21.12.2009 року не міститься будь-якого застереження відносно прийняття ОСОБА_4 на себе зобов'язань перед позивачем щодо внесення отриманих від продажу будинку грошових коштів на банківський рахунок на ім'я ОСОБА_3, та за ці кошти, з урахуванням суми отриманих процентів, придбати для позивача однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м. Маріуполя, та інших доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову із-за недоведеності вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зі справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги до ОСОБА_4 про зобов'язання придбати для позивача однокімнатну квартиру.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу) сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати виконання його.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що пе6ревищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Положеннями ч.1 ст.244 ЦК України передбачено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину такий правочин є нікчемним (ч.1 ст.219 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Як вбачається зі справи, свої вимоги про покладання на відповідача зобов'язань щодо придбання квартири, позивач обґрунтовував тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за досягнутою між ними усною угодою, згідно якої відповідач отримав виручені позивачем від продажу будинку грошові кошти у розмірі 11000 доларів США та зобов'язався ці кошти внести на банківський рахунок на ім'я позивача, та за ці кошти, з урахуванням нарахованих процентів, придбати для позивача квартиру в Лівобережному районі м.Маріуполя.

З урахуванням наведеного, виходячи з того, що спірна грошова сума у розмірі 11000 доларів США на час укладання угоди перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, правочин щодо передачі грошових коштів відповідачу та розміщення їх на банківському рахунку під проценти повинен бути оформлений письмово, а доручення на придбання квартири має бути нотаріально посвідченим.

Між тим, у справі відсутні будь-яких письмові докази щодо передачі відповідачу грошових коштів для розміщення на банківському рахунку на ім'я позивача під проценти та прийняття відповідачем на себе зобов'язання по відкриттю такого рахунку на ім'я позивача та придбанню за ці кошти (з процентами) квартири на ім'я позивача.

В апеляційному суді позивач пояснив, що будь-яких письмових документів, розписки про передачу грошей відповідачу, письмового доручення відповідачу на відкриття банківського рахунку та придбання квартири в його інтересах, щодо обіцянки відповідача про внесення цих коштів на банківський рахунок на ім'я позивача та придбання квартири не складалося та у нього таких документів не має.

За таких обставин з урахуванням наведених норм права суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог і відмову в задоволені позову. Таке рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи, не допитав свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, колегія суддів вважає безпідставними. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому при відсутності письмових доказів на вчинення між сторонами правочину щодо виникнення у відповідача зобов'язання по придбанню квартири на ім'я позивача рішення суду не може ґрунтуватись на показаннях свідків. Крім того, ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснила, що при укладені письмового договору купівлі-продажу будинку не було розмови щодо подальшої долі отриманих грошових коштів за продажу будинку та щодо того, де буде проживати ОСОБА_3

Будь-яких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів апеляційному суду не надано.

Посилання позивача на те, що справа розглянута у відсутності відповідача та у справі постановлено заочне рішення не може бути підставою для скасування рішення, оскільки, як вбачається зі справи, заочний розгляд справи судом був проведений за згоди позивача та його представника, явка відповідача згідно положень цивільного процесуального законодавства не є обов'язковою.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Принцевська В.П.

Гаврилова Г.Л.