Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зменшення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.08.2012 року між сторонами укладено договір №005-03043-210812 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної карти. На умовах цього договору, вона отримала платіжну картку №5079 в національній валюті, з кредитним відновлювальним лімітом в сумі 21 000 грн. Вона активно використовувала кредитну картку, сумлінно виконувала зобовязання за договором, однак деякий час допускала порушення зобовязання, у звязку з скрутним матеріальним становищем та наявністю малолітньої дитини на утриманні. Про неможливість сплачувати відсотки за кредитом за зазначених обставин вона повідомляла кредитора. Через нетривалий проміжок часу вона віднайшла можливість належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором, проте кредитор продовжив нараховувати з кожним місяцем все більшу суму заборгованості. Вона неодноразово зверталась до кредитора з приводу отримання розрахунку заборгованості за кредитом, проте жодного документарного підтвердження правомірності нарахувань кредитор їй не надав. Тому, вона не має інформації щодо погашення тіла кредиту, відсотків, пені. У жовтні 2015 року їй зателефонував співробітник банку та повідомив, що у неї утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 26 600 грн. Випискою по рахунку підтверджується заборгованість у сумі 26 556,86 грн. За її уявленнями тіло кредиту складає 15 000 грн., отже решту складають штрафні санкції, нарахування яких у такому розмірі є неправомірним. Посилаючись на скрутний матеріальний стан та наявність малолітньої дитини, позивач просить суд зменшити заборгованість за відновлювальною кредитною лінією, наданою на підставі договору від 21.08.2012 року №005-03043-210812 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної карти, який укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у ньому відмовити, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як договір укладений 21.08.2012 року, і про порушення свого права позивач дізналась з моменту його укладення, отже трирічний строк позовної давності сплив 21.08.2015 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 11.11.2015 року, у звязку з чим просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до письмових заперечень, наданих відповідачем до канцелярії суду, позичальник ОСОБА_1 при підписанні кредитного договору була ознайомлена з Умовами кредитування та Тарифами Банку, усіма істотними умовами договору, як-то: строк погашення кредиту та умови сплати щомісячних платежів, тощо. Посилаючись на принцип свободи вибору контрагента та предмета договору, зазначають, що позичальник самостійно обрала ПАТ «Дельта Банк» серед інших фінансових установ, ознайомившись з умовами кредитування та прийнявши їх як найбільш вигідні для себе. Станом на 04.12.2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором становить 26 556,86 грн. З досудовими вимогами чи претензіями позичальник до банку не зверталась, договір виконувала, а отже прийняла на себе зобовязання, ним обумовлені, погодилась з його умовами. Посилаючись на ст.ст.625, 629, 525 ЦК України та ст.16 ЦК України, зазначаючи, що позичальник невірно обрала спосіб захисту порушеного, невизнаного, оспорюваного права, просять в позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. І згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 21.08.2012 року між сторонами укладено договір №005-03043-210812 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки, предметом якого є відкриття клієнту поточного рахунку з використанням платіжної картки №5079 в національній валюті гривні, за умовами обслуговування кредитних карток, викладених у Тарифному пакеті «Кредитна картка №1 Еволюція (на все)», що містяться в додатку №1 до договору, та згідно з умовами цього договору, умовами надання картки і Правил. Пунктом 1.3 визначено, що банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 21 000 грн.

Умовами тарифного пакету «Кредитна картка №1 «Еволюція» передбачено, що держатель зобов'язаний погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, зарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування овердрафту, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів.

За обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії встановлено процентні ставки, зокрема, процент за користування кредитною лінією 0,0001 % річних (тариф 1.6.1), процент на позитивний залишок 10 % річних, процент за недозволений овердрафт - 48% річних (тариф 1.6.3, 1.6.4) та встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту 9.90 грн. (тариф 1.7), штраф за прострочену заборгованість обовязкового мінімального платежу 0,01 %, але не менше та / або не більше 75 грн. у день поповнення карткового рахунку (тариф 3.1).

Судом також враховано, що невірне нарахування відсотків за користування кредитом, на яке посилається позивач як на підставу позову, не відповідає дійсності, оскільки умовами надання кредитної картки по тарифному пакету «Кредитна картка № 1 Еволюція (на все)» та тарифами на обслуговування даної картки передбачено пільговий період кредитування до 55 днів, і у випадку непогашення/часткового погашення заборгованості по кредитній лінії протягом пільгового періоду, банк здійснює перерахунок процентів на залишок кредитної заборгованості в день закінчення пільгового періоду за процентною ставкою, визначеною у п. 1.6.2. Тарифів.

Підписи позивача містяться не тільки у кредитному договорі, а проставлені на Умовах надання кредитної картки та Тарифах на обслуговування платіжних карток, що також свідчить про ознайомлення з ними позичальника.

Згідно довідки відповідача б/н від 04.12.2015 року, заборгованість позивача станом на 04.12.2015 року складає 26 556,86 грн., де 20 151,55 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6 180,31 грн. відсотки, 225 грн. пеня.

02.10.2015 року Постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно.

19.04.2016 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» із заявою про часткове погашення кредиту.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Сторонами умовами кредитного договору погоджено істотні умови договору, в тому числі порядок повернення кредиту, обовязкові платежі, розмір пені, штрафи за порушення строків повернення кредитів або сплати процентів за користування, тощо.

Згідно зі ст.ст.526, 651 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, предметом судового розгляду може бути спір про правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, а не вимоги про зменшення розміру заборгованості, в тому числі, без визначення суми, на яку позивач просить зменшити борг, отже позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають можливим способам захисту майнового права та інтересу, та, відповідно, не можуть бути задоволенні.

Разом з цим, суд зазначає, що при наявності між сторонами договірних відносин, якими погоджено умови кредитування, суд не вправі змінювати суму заборгованості, зокрема за відсотками, зважаючи на імперативну дію договірних положень про розмір відсоткової ставки.

Ч.3 ст.551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Тобто, лише у випадку стягнення заборгованості з позичальника на користь кредитора, суд за наведених вище підстав може зменшити розмір неустойки.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про зменшення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т.О.Кудрявцева