Справа № 206/4783/16-ц
Провадження № 4-с/206/16/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2016року

Самарський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просить визнати дії заступника начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 неправомірними та скасувати постанову заступника начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 ВП №51880810 від 05.08.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу), мотивуючи тим, що 21 липня 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №206/371/16-ц в якому зазначено, стягнути з Комунального закладу «Дніпропетровський дитячий туберкульозний санаторій №7» Дніпропетровської обласної ради на її користь заробітну плату за вимушений прогул в розмірі 25934,88 грн., 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати в розмірі 2425,48 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. Рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у розмірі 3470,12 грн. підлягають обовязковому негайному виконанню. 03 серпня 2016 року вона звернулась до Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання на підставі вищезазначеного виконавчого листа. 15 серпня 2016 року нею поштою отримано постанову заступника начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 05.08.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження та відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа. Відмова у відкритті виконавчого провадження в цій постанові була обґрунтована тим,що резолютивна частина виконавчого листа містить два різні способи виконання стягнення коштів на користь різних стягувачів та про поновлення на роботі. Вважає такі дії заступника начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 неправомірними, оскільки при прийнятті постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження саме на підставі п.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», вона мала би чітко визначити, на підставі якого закону або обставин передбачених законом, вона відмовляє у відкритті виконавчого провадження та зазначити про це у постанові, адже сам по собі факт наявності вказівки в резолютивній частині рішення про стягнення судового збору на користь держави, який перенесено у виконавчий лист, не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки таку підставу ЗУ «Про виконавче провадження» не містить.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги викладені в скарзі підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Заступник начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 проти скарги заперечувала мотивуючи тим, що виконавчий лист поданий заявником на виконання не відповідав вимогам законодавства. Цей виконавчий лист із зазначенням в ньому одного стягувача мав вимоги про стягнення сум на користь цього стягувача та стягувача в особі держави. Також всі належні суми стягнуті рішенням суду ОСОБА_1 вже були виплачені. Та на адресу виконавчої служби по цій справі вже надійшов окремий виконавчий лист про стягнення суми судового збору.

Суд, заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконання рішень судів здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", цей Закон визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню, у разі їх невиконання боржником (боржниками) у добровільному порядку.

Виконавче провадження є заключною стадією не тільки цивільного процесу або господарського процесу щодо виконання судових рішень, але і кримінального (кримінально-виправного) в частині майнових стягнень та конфіскації майна згідно з вироком суду, адміністративного щодо стягнення штрафів та конфіскації предметів, визначених у постанові, а також інших законів, за якими на органи державної виконавчої служби покладено виконання визначених цими законами рішень відповідних органів (посадових осіб), тощо.

Відповідно до Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі України "Про виконавче провадження", спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів (відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що 21 липня 2016 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист, на виконання рішення суду у цивільній справі №206/375/16-ц, провадження №2/206/291/16 про стягнення з комунального закладу «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7»Дніпропетровської обласної ради на її користь заробітної плати за вимушений прогул у розмірі 25934,88 грн., 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 2425,28 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у розмірі 3470,12 грн. підлягають обовязковому негайному виконанню.

Постановою заступника начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження ВП №51880810 з приводу виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відповідно ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

Якщо рішенням задоволені різнотипні вимоги, то за кожною з них виписується окремий виконавчий лист, наприклад, один лист про передачу грошей кредитору і другий про стягнення з боржника судових витрат у доход держави.

Заступник начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 при винесенні постанови від 05.08.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження посилалась на п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". Також цією постановою встановила, що резолютивна частина виконавчого листа містить два різні способи виконання стягнення коштів на користь різних стягувачів та про поновлення на роботі. За виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема в п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

В п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявність інших, передбачених законодавством обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №206/375/16-ц, провадження №2/206/291/16 виданий по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7» Дніпропетровської обласної ради на виконання рішення суду, яким визнано незаконними накази головного лікаря комунального закладу «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7» Дніпропетровської обласної ради №363-к від листопада 2015 року і №400-к від 08 грудня 2015 року про оголошення доган ОСОБА_1 та №409-к від 23 грудня 2015 року про звільнення з роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого педагогічною частиною комунального закладу «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7» Дніпропетровської обласної ради з 24 грудня 2015 року. Стягнено з комунального закладу «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7»Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за вимушений прогул у розмірі 25934,88 грн., 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 2425,28 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у розмірі 3470,12 грн. підлягають обовязковому негайному виконанню.

З викладеного вбачається, що вищезазначене рішення ухвалено на користь одного позивача з вчиненням кількох дій та задоволенням різнотипних вимог - поновлення на роботі,стягнення грошових сум (заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, судових витрат) та судового збору на користь держави.

Таким чином, виконавчий лист №206/375/16-ц, провадження №2/206/291/16, з яким ОСОБА_1 звернулась до виконавчої служби, в порушення вимог ст. 368 ЦПК України одразу містив кілька дій та кілька різнотипних задоволених вимог. У звязку з чим, заявник ОСОБА_1 мала права на отримання декількох виконавчих листів.

Окрім цього, за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення.

Вищезазначений виконавчий лист був виданий судом не на підставі рішення прийнятого за позовом органу, який виступає в інтересах держави.

Про стягнення судового збору на користь держави в розмірі 1102,40 грн. у виконавчому листі було зазначено на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_1, яким при його вирішенні відповідно до ст. 88 ЦПК України і було стягнуто цю суму судового збору.

У звязку з чим, заявник ОСОБА_1 не будучи представником ніякого органу, який представляє інтереси держави та встановивши, що виконавчий лист видавався не за позовом чи в інтересах держави, ніяк не могла бути зазначена в якості стягувача у виконавчому листі про стягнення судового збору на користь держави.

Окрім цього, відповідно до Інструкції з діловодства виконавчі листи про стягнення на користь держави грошових сум (судового збору), самостійно надсилаються судом в органи виконавчої служби (п.13.6.4).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки заступник начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 встановивши наявність обставин, передбачених законом, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження (про які вище зазначив суд) діяла правомірно відмовляючи у відкритті виконавчого провадження.

У звязку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення скарги заявника .

Керуючись ст. ст. 386-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Зайченко