АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Виниченко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова експлуатація», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК Флагман» про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Нова експлуатація» грошові кошти в розмірі 1135 грн. 16 коп., а з відповідача ТОВ «ЖЕК Флагман» - 1637,13 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що 07 червня 2011 року між нею та ТОВ «Еверест плюс» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 118/ЕМ, відповідно якого вона придбала майнові права на об'єкт нерухомості, а саме квартиру № 66, яка розташована в житловому будинку АДРЕСА_2.

15 липня 2015 року вона з ТОВ «Нова експлуатація» уклала договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 27/ф, за яким відповідач зобов'язався надавати їй послуги з утримання вищевказаного будинку та прибудинкової території.

З 01.04.2016 року виконавцем по наданню житлово-комунальних послуг замість ТОВ «Нова експлуатація» стало ТОВ «ЖЕК Флагман», хоча жодна інформація щодо передання останньому таких повноважень відсутня.

У травні 2016 року ТОВ «ЖЕК Флагман» надіслав їй квитанцію-повідомлення № 77 із зазначенням станом на 01.05.2016 року наявного боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 6 419,55 грн. Цю суму вона сплатила ТОВ «ЖЕК Флагман» 21.05.2016 року.

Вважає, що відповідачами рахунки на оплату житлово-комунальних послуг у частині послуг по утриманню будинку та прибудинкової території були виставлені без жодних правових підстав, у зв'язку з чим ТОВ «Нова експлуатація» та ТОВ «ЖЕК Флагман» безпідставно отримали від неї грошові кошти у розмірі 2 772,29 грн., оскільки станом на 17.06.2016 року житловий будинок АДРЕСА_3 у даному будинку у неї не виникло. Тому відсутність у неї права власності на квартиру вказує на відсутність правових підстав щодо утримання даного майна і відповідно на відсутність правових підстав для сплати коштів відповідачам за надані останніми комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що враховуючи положення законодавства (ст.ст. 319 та 322 ЦК України) з приводу виникнення обов'язку щодо утримання майна, лише у разі набуття на нього права власності, а також той факт, що будинок, за утримання якого сплачувала вона кошти, не був введений в експлуатацію і, відповідно, право власності на квартиру у зазначеному будинку останньою не набувалось.

Окрім вимог про стягнення коштів з ТОВ «Нова Експлуатація» вона просила також стягнути кошти і з іншого відповідача - ТОВ «ЖЕК ФЛАГМАН», з яким договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території не укладався.

Крім того, після укладення основного договору купівлі - продажу майнових прав між нею та ТОВ «Еверест плюс», 11.01.2012 року Сторони підписали Додаткову угоду № 1 до вказаного договору, згідно з якою Сторони змінили п. 1.1. основного договору, виклавши його в наступній редакції: об'єкт капітального будівництва - назва об'єкту: «Житловий комплекс «Флагман», розташований за адресою: вулиця Лохвицька у Дніпровському районі міста Києва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, проектна адреса: АДРЕСА_1, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі рішення КМР X сесії IV скликання за № 729/3304 від 14.07.2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12.2007 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 07 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Еверест плюс» було укладено Договір № І18/ЕМ купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого позивач купує майнові права на об'єкт нерухомості за будівельною адресою АДРЕСА_3 (а.с. 9-15).

15 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Нова експлуатація» укладено договір № 27/ф про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, за умовами якого товариство зобов'язалося надавати зазначені послуги позивачу, як споживачу, по квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 21-24).

На адресу позивача надходили щомісячні рахунки на сплату за утримання будинку та прибудинкової території ТОВ «Нова експлуатація» з липня 2015 р. по грудень 2015 р. та з січня 2016 p. по березень 2016 p. (а.с. 26-34). За квітень 2016 року надійшла квитанція-повідомлення № 177 ТОВ «ЖЕК Флагман» по оплаті за послуги з комплексного обслуговування, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 35).

Відповідно до повідомлення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 17.06.2016 p. з приводу прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва за адресою АДРЕСА_1 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на підставі Акта готовності об'єкта до експлуатації від 17.12.2012 року видала замовнику 21.12.2012 року - Товариству з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» сертифікат KB № 8 від 21.12.2012 року, яким засвідчена відповідність закінченого будівництвом об'єкта: «Будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на вул. Лохвицькій у Дніпровському районі м. Києва (перша черга, друга черга та перший пусковий комплекс (житловий будинок № 5) п'ятої черги) (а.с. 19, 20).

Разом з тим, договір № 27/ф про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 15.07.2015 року між позивачем та ТОВ «Нова експлуатація» укладено із зазначенням адреси проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, яка також є предметом обслуговування за цим договором.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила питання про стягнення з відповідачів грошових коштів за сплачені нею комунальні послуги, оскільки будинок по АДРЕСА_2 не введений в експлуатацію, право власності на квартиру у вказаному будинку на ОСОБА_1 не оформлено, тому відповідачі безпідставно отримали сплачені позивачем кошти, які підлягають поверненню.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

Крім того, обов'язком сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, оскільки позивач користується наданими їй послугами з утримання будинку і прибудинкової території, незалежно від того, чи укладений між сторонами відповідний договір та чи введений будинок в експлуатацію, ОСОБА_1 зобов'язана сплачувати кошти за надані їй та спожиті нею послуги.

Крім того, позивачем не надано будь яких доказів того, що будинку за будівельною адресою АДРЕСА_3.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді