АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5509/16 Справа № 206/6011/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»),

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 8 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязалася своєчасно повертати кредит відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обовязки не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2015р. становить 30 175,17грн., та складається з: заборгованості за кредитом 7 790,04грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 18 569,93грн.; заборгованості за пенею та комісією 2 140,19грн.; а також штрафи, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг 250грн. (фіксована частина) та 1 425,01грн. (процентна складова), і позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2007р. між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н на суму 8 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом, та просив стягнути заборгованість за укладеним договором, яка станом на 30.09.2015р. становить 30 175,17грн., та складається з: заборгованості за кредитом 7 790,04грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 18 569,93грн.; заборгованості за пенею та комісією 2 140,19грн.; а також штрафи, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг 250грн. (фіксована частина) та 1 425,01грн. (процентна складова).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості з відповідача за укладеним кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком відносно відмови позивачу в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом, та в частині відмови в стягненні комісії та пені виходячи з наступного.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61 цс 14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. п. 3.1.1. Розділу II Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця (а.с.9).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із позовом 30.10.2015р., а тому стягнення за тілом кредиту, відсотками та комісією підлягають суми, обовязок про сплату яких виник не раніше 30.10.2012р., однак строк дії кредитної карти закінчився, банк не надав доказів про перевипуск та надання відповідачу іншої кредитної карти, а тому Банком подано позов з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, висновків про те, на підставі яких даних встановлено, що граничний строк дії виданої ОСОБА_2 платіжної картки сплив 28 жовтня 2009 року, суд першої інстанції не мотивував.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягають сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

З матеріалів справи вбачається що останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила 12.12.2013р. шляхом списання Банком коштів в рахунок погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, що підтверджується наданим розрахунком, а тому враховуючи, що Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 30.10.2015р., колегія судів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, та заборгованості по процентам у межах строку позовної давності, а тому заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2015р. яка складається з: заборгованості за кредитом 7 790,04грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 18 569,93грн. підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 140,19грн., колегія суддів вважає, що в цій частині вимоги Банку не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з позовної заяви, Банк просив стягнути вказану суму коштів, зазначивши, що вказана сума є заборгованістю за пенею та комісією.

Згідно розрахунку, який було надано Банком на підтвердження заборгованості за кредитним договором, сума в розмірі 2 140,19грн. є комісією за кредитним договором.

Відповідно до п.6.5. «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Проте укладеним між сторонами договором не було передбачено сплату комісії за користування кредитними коштами, а тому колегія суддів вважає, що позивачем було безпідставно нараховано зазначену суму заборгованості.

Оскільки судом першої інстанції не було враховано наведені обставини, а тому рішення суду в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7 790,04грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 18 569,93грн. за пропуском строку підлягає скасуванню, в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та пені підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в позові на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Що ж стосується рішення суду в частині відмови Банку в задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення штрафних санкцій, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову Банку у задоволенні цих вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки позовна давність встановлюється тривалістю в один рік.

В ході розгляду справи відповідач подав заяву про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності. (а.с.139).

Оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 12.12.2013р., а тому з вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в один рік який закінчився відповідно, 12.12.2014р., однак Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 30.10.2015р., тобто з пропуском встановленого строку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 1 218грн., за апеляційний розгляд справи судовий збір в сумі 1 339,80грн., а всього 2 557,80грн.

Судом задоволено позовні вимоги частково, а саме з заявленої суми 30 175,17грн., задоволено вимоги на суму 26 359,97грн., тобто на 87%, а тому понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 87% від суми 2 557,80грн., що складає 2 225,29грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом за пропуском строку позовної давності скасувати.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016р. в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення комісії та пені змінити в частині правового обґрунтування відмови в позові.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.10.2007 р., станом на 30 вересня 2015 року в розмірі 26 359,97грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 7 790,04грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 18 569,93грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 225,29грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: