Справа № 344/8061/16-ц
Провадження № 6/344/215/16
У Х В А Л А

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

головний державний виконавець ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Подання обґрунтовує тим, що на виконанні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиціїзнаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/1157/2013 від 08.05.2013 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76624,15 грн. грошових внесків та відсотків на внески. 31.08.2015 року відкрито виконавче провадження. 07.09.2015 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. 03.11.2015 року зроблено запити в реєструючі право власності органи.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця

Головний державний виконавець Коцан П.Б. в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому порядку.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

08.05.2013 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76624,15 грн.грошових внесків та відсотків на внески.

Заявником не надано суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №344/1157/2013 від 08.05.2013 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76624,15 грн. грошових внесків та відсотків на внески. Натомість надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження №48562451 з виконання виконавчого листа №344/1157/2013 від 08.05.2013 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 76624,15 грн. грошових внесків та відсотків на внески.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження. Відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що боржник взагалі обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження і необхідність погашення заборгованості.

Відповідно до ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

09.09.2015 року постановою головного державного виконавця накладено арешт на майно, що належить боржнику та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

01.12.2015 року оголошено розшук майна боржника.

Суб`єктом звернення складено акти про неможливість увійти в приміщення боржника за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Української Дивізії, 5/12, у зв`язку з тим, що воно закрито, зроблено запити в реєструючі право власності органи.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року ,,ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 ЗУ ,,Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та у п.18 ч.3ст.11 ЗУ ,,Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України ,,Про виконавче провадження та ст.377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тимчасове обмеження права боржника на пересування є винятковим засобом впливу на нього, полягає в обмеженні права на свободу пересування, що може бути застосовано після вичерпання усіх передбачених законом засобів примусового виконання.

Суду не надано доказу того, що державним виконавцем вичерпано усі існуючі засоби для примусового виконання.

Подання державного виконавця не містить обґрунтування необхідності застосування до боржника заходу впливу, що пов`язаний з обмеженням права особи на пересування.

Таким чином, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Головуючий суддя С.О. Бородовський