У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами від 22 та 26 травня і 6 серпня 2008 року на загальну суму 529 тис. 92 долари США 77 центів, що еквівалентного 4 млн. 229 тис. 38 грн. 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості змінено, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами: від 22 травня 2008 року в розмірі 139 тис. 77 долари США 96 центів пені за прострочення сплати процентів; від 26 травня 2008 року у розмірі 71 тис. 160 доларів США 18 центів, 27 тис. 183 долари США 47 центів відсотків за користування кредитом, 86 тис. 773 грн. 13 коп. пені за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів; від 6 серпня 2008 року заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 тис. 794 долари США 72 центи, 31 тис. 3347 доларів США 38 центів відсотків за користування кредитом, 73 тис. 444 грн. 8 коп. пені за прострочення сплати процентів. У решті рішення суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року залишено без змін.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2014 року, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надав постанову Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа 6-1188цс16).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову ПАТ«Райффайзен Банк Аваль». При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що з відповідача з урахуванням положень ст. 257 ЦК України та строку виконання кредитних договорів до стягнення підлягає заборгованість за кредитами за останні три роки та пені в межах річного строку позовної давності до дня звернення до суду з відповідним позовом.

У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа 6-1188цс16) викладено правовий висновок в якому зазначено, що згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги (стаття 266 ЦК України) вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому судом зазначено, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, за результатами розгляду якої Верховним Судом України прийнято зазначену постанову, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема