Справа № 697/454/15-ц
№ пров. 2-п/697/6/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 р.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Каневі Черкаської області заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ОСОБА_6 України» в особі: філії-Черкаського обласного управління до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулася в суд з заявою про перегляд заочного рішення Канівського міськрайонного суду №697/454/15-ц від 28.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ОСОБА_6 України» в особі: філії-Черкаського обласного управління до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Підставою для перегляду рішення зазначено те, що 28 травня 2015 року у її відсутність було проголошено вище вказане заочне рішення суду, яким було позов задоволено і стягнуто з неї заборгованість по Кредитному договору в розмірі 1 455 863,39 грн., до складу якої входить:

- заборгованість по кредиту в сумі 688 000,00 грн.,

- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 01.08.2008 року по 31 січня 2013 року в сумі 326 356,58 грн.,

- пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та несвоєчасній сплаті відсотків за користування кредитом за період з 14 лютого 2014 року по 16 лютого 2015 року в бумі 219 879,16 грн.,

- сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за період з 17 лютого 2012 року по 17 лютого 2015 року в сумі 180 814,34 грн.,

- 3 % річних від прострочених сум заборгованості за період з 17 лютого 2012 року по 17 лютого 2015 року в сумі 40 813,31 грн. Та стягнуто з неї судові витрати в сумі 3 654 грн.

Під час розгляду справи вона не отримала ані копії позовних матеріалів, ані судові виклики, ані копію судового рішення, проголошеного у її відсутність. Про те, що з неї в судовому порядку стягнуто кредитний борг вона дізналась від державного виконавця.

24.06.2016 р. вона звернулася до суду з заявою про видачу повного тексту рішення по справі. Під час ознайомлення з матеріалами справи 01.07.2016 р. її представник за довіреністю, ОСОБА_2, встановила, що в матеріалах справи дійсно є копія супровідного листа про направлення на адресу копії заочного рішення та поштове повідомлення про його отримання з підписом. Однак вказаний підпис на поштовому повідомленні поставлений не нею і не її чоловіком. Повний текст заочного рішення вже отримала в канцелярії суду 27.07.2016 p., з цього моменту у неї виникло право на звернення до суду з даною заявою про перегляд заочного рішення.

Вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню, оскільки маються всі підстави для його скасування, передбачені ч.1 ст. 232 ЦПК України. А саме: апеляційні суди дійшли висновку, що поштовий конверт з позовом та судовою повісткою зі штампом про його невручення та повернення до суду за закінченням строку зберігання свідчить про його неотримання, а відтак відповідачі не були неналежним чином повідомлені і за таких умов заочний розгляд справи проведено із порушенням вимог процесуального закону.

В матеріалах справи немає доказів отримання нею копії позовних матеріалів та доказів належного повідомлення її, як відповідача, про час та місце слухання справи, на поштових повідомленнях відсутній підпис про отримання, а конверти повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.

Отримувати поштову кореспонденцію вона не мала можливості, оскільки на той час з чоловіком перебували за межами міста за сімейними обставинами, їх донька ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_4), що зареєстрована та проживає в м. Києві, потребувала допомоги у догляді за малолітньою донькою. В період з лютого по липень 2015 р. вона проживала у доньки в м. Києві.

Не могла скористуватися своїми процесуальними правами заперечення проти позову і повідомлення істотних обставин справи, які вплинули б на вирішення спору і постановлення справедливого та законного рішення. Зокрема, такими обставинами є те, що: вимоги позивача про стягнення з неї кредитного боргу, до складу якого увійшла сума основного боргу, відсотки за період 01.08.2008 року по 31.01. 2013 року, пеня за період з 14.02. 2014 року по 16.02.2015 року, інфляційні втрати за період з 17.02.2012 року по 17.02. 2015 року та 3 % річних 17.02. 2012 року по 17.02. 2015 року в сумі 40 813,31 грн., заявлені поза межами позовної давності.

За умовами Кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також пеню за порушення строків повернення кредиту м процентів за користування ним.

Кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Незважаючи на вищевказані норми та правові позиції, в розрахунок заборгованості за тілом кредиту були включені платежі, трирічний строк позовної давності яких минув.

Вимога про стягнення з неї 3 % річних на суму боргу при тому, що також заявлена поза межами трьохрічного строку позовної давності, зворотне відрахування якої повинно проводитись від дати подання позову, тобто не з 17 лютого 2012, а з 10.03.2012 року о є незаконною. Оскільки одночасно з цим позивач заявив вимогу про стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі передбаченому договором. В той час, як відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитним договором п.1.1. передбачено інший розмір відсотків за користування коштами - 21,5% річних, тому Положення вищевказаної норми до даних правовідносин застосовуватись не може. Задовольняючи обидві ці вимоги суд подвійно стягнув з неї і відсотки встановлені договором і відсотка встановлені заковом. Крім того , згідно розрахунку доданого до позову 3 % річних були нараховані і на суму боргу по відсотках. Нарахування відсотків на відсотка законом не передбачено.

Крім того, розрахунки сум кредитної заборгованості не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки під час їх проведення позивач виходив з договірних строків-графіків платежів. В той час, як відповідно до правових позицій ВСУ, викладених у справах №б-190цс14, № 6-106-цс14 від 24.09.14, предявлення вимоги про дострокове повернення кредитує зміною договірних строків виконання зобов'язань. Позивач, користуючись правом передбаченим п. 3.4. Кредитного договору, предявив вимогу про дострокове погашення кредиту 15.11.2012 року чим фактично припинив дію встановлених договором графіків платежів. Однак, як вбачається з доданих до позову розрахунків, нарахування кредитного боргу позивач неправомірно проводив за договірним графіком, а не з зміненим в односторонньому порядку строком виконання кредитних зобовязань.

Крім того, відповідаю до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В її випадку істотною обставиною є те, що з банком була досягнута домовленість щодо добровільного виконання нею боргових зобовязань шляхом продажу її майна. Ця домовленість свідчить про її добру волю щодо усунення допущених порушень. На її думку це є підставою для зменшення розміру неустойки, оскільки на виконання досягнутої домовленості потрібен час, протягом якого застосування договірних санкцій, які за своєю правовою природою є засобом спонукання до належного виконання зобовязань особою яка ухиляється від виконання, є несправедливим. Вона була позбавлена вищезазначених прав, що привело до постановлення необґрунтованого та незаконного рішення на підставі недостовірних доказів, наданих позивачем.

Просить скасувати заочне рішення суду по справі № 697/454/15-ц (провадження №2/697/282/2015) за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник заявниці ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 24.06.2016 року (а.с. 75). в судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримала повністю, просить скасувати заочне рішення.

Представник позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ОСОБА_6 України» в особі: філії-Черкаського обласного управління ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 18.04.2016 р. надала суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення та просить відмовити в її задоволенні.

Суд, вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що підстав для скасування заочного рішення по справі та призначення справи до розгляду в загальному порядку немає, з наступних підстав.

Ст. 232 ЦПК України визначає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно двох обставин: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи судом приймалися міри до своєчасного сповіщення відповідача про необхідність явки до судового засідання, відповідачу були направлені судові повістки про виклик до суду, копія позову з додатками рекомендованими листами із зворотнім повідомленням (а.с. 50,54,57-58), і копія позову з додатками, судова повістка та ухвала про відкриття провадження були вручені відповідачу, тобто вона була своєчасно оповіщена про розгляд справи на 14.04.2015р., але в подальшому перестала отримувати кореспонденцію, яка була адресована на її адресу судом та судові виклики повернулися на адресу суду за закінченням термінів зберігання, та відповідно відповідачу не були вручені.

В своїй заяві ОСОБА_4 як поважність причин неявки до суду наводить суду посилання, що вона перебувала за межами міста Канева, оскільки перебувала в м.Києві у доньки ОСОБА_7, а тому не мала можливості зявитися до суду на виклики та подати свої заперечення щодо позову банку, але належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання ОСОБА_4 не надала, крім усних пояснень її представника ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Крім цього, слід звернути увагу, що ОСОБА_4 отримала рішення суду від 28.05.2015р. 04.06.2015р. про що свідчить зворотнє повідомлення (а.с.69), а тому суд критично оцінює доводи представника заявника ОСОБА_2 в частині, що ОСОБА_4 перебувала за межами м.Канева в період часу з лютого по липень 2015р.

Що стосується доводів представника ОСОБА_4 в частині, що остання не була належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи та не отримала копію рішення вчасно, оскільки на зворотних повідомленнях про вручення поштових відправлень відсутній підпис ОСОБА_4, то слід зазначити, що відповідно до п. 99 Поштових правил вручення кореспонденції, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 р., яким регламентовано порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" не передбачено особистий підпис одержувача адресата.

Відповідно до статті 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

З матеріалів справи вбачається, що копія рішення суду ОСОБА_4 було направлено рекомендованим листом з зворотним повідомленням 02.06.2015р. та вручена 04.06.2015р. (а.с.69), а тому саме з цього часу повинен обраховуватися десятиденний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, який відповідач пропустила, оскільки з заявою звернулася 28.07.2016р..

З огляду на викладене, суд вважає, що заявника було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді, вчасно надіслано та отримано ним повний зміст заочного рішення, посилання відповідача, щодо необґрунтованості нарахування штрафів та пені, не може бути підставою відмови у задоволенні позову, інших фактів, належних та допустимих доказів в розрізі ст.ст. 58-59 ЦПК України, які б могли мати істотне значення для правильного вирішення справи заявник не надала.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не має.

Керуючись ст. 58-60,231-232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 28.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Державний ОСОБА_6 України» в особі: філії-Черкаського обласного управління до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Розяснити сторонам, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий О . В . Хорошун