АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Справа №761/3004/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6931/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Н.В. Сіромашенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказів В обґрунтування зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дослідив докази надані позивачем та не з'ясував у повному обсязі обставин справи. Зокрема, судом не надана належна оцінка тому, що 13.11.2014 року відповідачем на вакантну посаду водія було прийнято ОСОБА_5, а наступного дня 14.11.2014 року відповідачем безпідставно та необґрунтовано прийнято рішення про скорочення однієї посади водія. При цьому з чотирьох працівників, що обіймали посади водія обрано саме посаду позивача. Звернув увагу на те, що змін в організації виробництва і праці у відповідача, які б впливали на роботу позивача та стали підставою для його подальшого звільнення взагалі не відбулося, кількість посад водіїв протягом року з моменту скорочення позивача не змінилася. При ухваленні даного рішення судом було залишено поза увагою вимоги ст. 42 -1 КЗпП України, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просила залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку за п.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем була дотримана процедура звільнення, передбачена ст. 49-2 КЗпП України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу від 01.08.2013 року № 238-ос ОСОБА_1 з 01 серпня 2013 року було прийнято на посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посадовим окладом 5100 грн.

Відповідно до наказу ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» № 471-ос від 14 листопада 2014 року було скорочено штат працівників Банку, виключивши 14.11.2014 року зі штату ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посадовим окладом 5100 грн. Наказано начальнику відділу організації кадрової роботи Кравченко С.В. підготувати попередження про наступне звільнення і повідомити ОСОБА_1, водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку про наступне вивільнення його із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» у строки та порядку, установленому чинним законодавством України; підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 у строки, встановлені чинним законодавством.

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне звільнення та ознайомлений з наказом № 471-ос від 14.11.2014 року, що підтверджується копією попередження, з якого вбачається, що у зв'язку зі скороченням посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку ОСОБА_1 підлягає звільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_1 є 14 січня 2015 року. Також зазначено., що вакантних посад, на які ОСОБА_1 міг би претендувати за його професією чи спеціальністю, у Банку немає. Вакантні посади за іншими професіями чи спеціальностями також відсутні.

Наказом від 14 січня 2015 року №9 9-ос ОСОБА_1 був звільнений з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку, з 14.01.2015 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України встановлено вичерпний перелік підстав, які дають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із скороченням чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1, 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За приписами ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З системного аналізу вказаних положень закону вбачається, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З досліджених доказів вбачається, що на підставі наказу голови Правління ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» Байрака В.М. від 14.11.2014року про скорочення штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було скорочено штат працівників Банку, виключено 14.11.2014 року зі штату ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посадовим окладом 5100, 00грн. Зокрема зобов'язано начальника відділу організації кадрової роботи Кравченко С.В. підготувати попередження про наступне звільнення і повідомити саме ОСОБА_1, водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку про наступне вивільнення його із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» у строки та порядку, установленому чинним законодавством України; внести своєчасно відповідні зміни до штатного розпису Банку відповідно до змін пов'язаних із скороченням штату працівників; підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку у строки, встановлені чинним законодавством. (а.с.10).

У строки встановлені КЗпП України, відповідачем було попереджено позивача про скорочення займаної ним посади, та про майбутнє звільнення його з займаної ним посади.

Разом з тим, із наказу голови Правління ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» Байрака В.М. від 13.11.2014року № 496-ос про прийняття на роботу вбачається, що на посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з 13.11.2014 року було прийнято з випробувальним терміном ОСОБА_5 з посадовим окладом 5100, 00грн. (а.с.44). Тобто, ОСОБА_5 було прийнято на роботу в той час, як вже вирішувалось питання щодо скорочення штату працівників. Виникає питання, з якою метою було прийнято на роботу на посаду водія ОСОБА_5, так як посада водія зазначеного відділу підлягала скороченню та була скорочена вже на наступний день 14.11.2014 року. Таким чином, оскільки ОСОБА_5 було прийнято на роботу з випробувальним терміном, то саме його посада водія підлягала скороченню, ОСОБА_5 підлягав звільненню, а не ОСОБА_1

Але, відповідно до наказу Голови Правління ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» Байрака В.М. від 14.01.2015року №9-0с про звільнення ОСОБА_1 було звільнено з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з 14.01.2015 року у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).

Посилання представника позивача на те що ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей, що його дружина не працює не надавало йому переваги перед ОСОБА_1 в залишенні на роботі, оскільки він перебував на випробувальному терміні, тобто не був прийнятий на постійну роботу.

Крім того, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» не було запропоновано ОСОБА_1 переведення, в межах однорідних професій і посад, на іншу вакантну посаду в Банку, яка відповідала його кваліфікаційному рівню, його освіті та досвіду роботи. Натомість ОСОБА_1 було повідомлено, що вакантні посади, на які він міг би бути переведений за своєю професією та спеціальністю в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» відсутні.

Отже з наведеного можна зробити висновок, що відповідачем не було виконано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, так як не було запропоновано позивачу вакантної на момент його звільнення у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» посади, в межах однорідних професій і посад, яку займав позивач.

З досліджених судом доказів вбачається, що всупереч вимогам закону, ОСОБА_1 було зазначено у наказі від 14.11.2014 року №471-ос як такого, що підлягає звільненню у зв'язку із скороченням штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Проте, правлінням Банку не було враховано при цьому, що станом на 13.11.2014 року у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» існувало чотири посади водія у відділі забезпечення діяльності банку, одну з яких з 13.11.2014 року обіймав з випробувальним терміном ОСОБА_5

Отже, якщо скорочення штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» відбулося 14.11.2014 року згідно наказу від 14.11.2014 року № 471-ос, то ОСОБА_1 мав переважне право на збереження за ним посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку,оскільки він вже більше року працював на цій посаді на постійній основі.

Помилковим є надання ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» переваги ОСОБА_5 у збереженні за ним посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посиланням на наявність у останнього дружини, яка перебуває у декретній відпустці та малолітньої дитини, оскільки ОСОБА_5 був прийнятий на роботу за день до скорочення штатного розпису працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» з випробувальним терміном.

Вказані обставини та досліджені докази свідчать про невідповідність висновку суду першої інстанції щодо відсутності порушення вимог п.1 ст. 40 , ст. 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так як ОСОБА_1 був звільнений з займаної ним посади з порушенням вимог законодавства про працю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, відмовивши позивачу у поновленні його на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не повністю дослідив надані сторонами докази, не надав належну правову оцінку та прийшов помилково висновку відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заявлених ним позовних вимог про поновлення на роботі на посаді водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням вимог законодавства про працю, а тому є всі правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, вказана норма матеріального права визначає обов'язок суду ухвалити рішення про стягнення працівникові, який поновлюється судом на роботі, середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, нормами статті 119 ЦПК України від позивача не вимагається надання розрахунку даних позовних вимог, а такий обов'язок статтею 215 ЦПК України та 235 КЗпП України покладається на суд, який задовольняє дані позовні вимоги.

Так, при розрахунку середнього заробітку колегія суддів виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений з 14.01.2015року, розрахунки середньої заробітної плати колегія суддів проводить виходячи із заробітної плати позивача, нарахованої за листопад 2014 року ( 5098,27 грн. за 20 робочих днів) та грудень 2014року (5102,37грн. за 23 робочих дні), відповідно до наявних відомостей про заробітну плату.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 237,22 грн. (5098,27+5102,37=10200,64:43=237,22), з 14.01.2015 року по 13.07.2016 року включно вимушений прогул становить 375 робочих днів, тому стягненню підлягає 88957, 50 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (237,22 грн. х 375 роб.дн.).

Що стосується моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями ст. 231-7 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, колегією суддів враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у стражданнях та переживаннях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з незаконним звільненням з роботи, оскільки був змінений спосіб його життя, він був позбавлений можливості отримувати заробітну плату.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1000,00 грн., що є достатнім для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої його незаконним звільненням з роботи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню з ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на користь держави судові витрати у розмірі 1440,78 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Поновити ОСОБА_1 на посаді водія Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» з 14.01.2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 88957 (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» на користь держави судовий збір у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. 78 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: