Справа № 195/779/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2016 року cмт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів Томаківського району Дніпропетровської області від 21 січня 1981 року за № 27, їй та членам її сімї для проживання була надана у будинку № 14 по вул.Ватутіна , в смт.Томаківка трикімнатна квартира № 10, загальною площею 60,2 кв.м, що підтверджується архівним витягом, виданого Державним архівом Дніпропетровської області від 27.05.2016р. за № С-137-2016.

З часу надання вищезазначеної квартири сімя позивача постійно проживає у ній, вони проводять поточні та капітальні ремонти, сплачують кошти за відповідні комунальні послуги.

Факт проживання позивача та членів її сімї у наданій їм державним органом квартирі підтверджується: домовою книгою, яка свідчить про реєстрацію матері та батька у квартирі з 1981 року, а ОСОБА_1, з 2000 року, оскільки вона навчалася і проживала певний період часу у м.Дніпро та технічним паспортом.

У 1993 році відбулася приватизація квартири, про що приватизаційний орган Томаківської районної ради народних депутатів видав їхній сімї у складі трьох чоловік відповідне свідоцтво про власність.

Дане свідоцтво про власність на житло було видано згідно розпорядження органу приватизації від 30.11.1993року за № 190.

20 липня 2014 року батько позивача, ОСОБА_3 раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №588466 (актовий запис за № 141 від 22.07.2014р.).

У визначений законом строк щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька позивач звернулася до нотаріальної контори, але по питанню переоформлення прав на квартиру від приватного нотаріуса ОСОБА_4 нею було отримане розяснення, що підтверджується листом від 21.06.2016р.№ С-13/02/17.

Підставою для відмови мені нотаріусом у оформленні спадкового майна (квартири) після смерті ОСОБА_3 стала відсутність у свідоцтві про власність на житло печатки органу приватизації та підпису його керівника.

На звернення ОСОБА_2 до Томаківської районної ради та Томаківської районної державної адміністрації щодо вирішення питання отримання відповідної печатки та легалізації, таким чином, даного свідоцтва, ними була отримана відповідь про те, що орган приватизації, який був створений у 1993 році, на підставі рішення сесії Томаківської районної ради від 27.03.2002року за № 337, припинив свою діяльність (відповідь від 01.03.2016р. № 131/0/1-16).

Тому, на даний час набути право власності на квартиру у встановленому законом порядку можливо лише у судовому порядку.

З 2000 року по теперішній час позивач продовжує володіти і користуватися квартирою № 10 у будинку № 14, по вулиці Ватутіна в смт.Томаківка.

Зазначений факт відповідачами не спростовано, а тому, позивач вважає, що має право на набуття права власності на дане майно за набувальною власністю.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить суд позов задовольнити.

Сторони у судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідачі проти позову не заперечують та повністю згодні з ним.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів Томаківського району Дніпропетровської області від 21 січня 1981 року за № 27, їй та членам її сімї для проживання була надана у будинку № 14 по вул.Ватутіна , в смт.Томаківка трикімнатна квартира № 10, загальною площею 60,2 кв.м, що підтверджується архівним витягом, виданого Державним архівом Дніпропетровської області від 27.05.2016р. за № С-137-2016.

З часу надання вищезазначеної квартири сімя позивача постійно проживає у ній, вони проводять поточні та капітальні ремонти, сплачують кошти за відповідні комунальні послуги.

Факт проживання позивача та членів її сімї у наданій їм державним органом квартирі підтверджується: домовою книгою, яка свідчить про реєстрацію матері та батька у квартирі з 1981 року, а ОСОБА_1, з 2000 року, оскільки вона навчалася і проживала певний період часу у м.Дніпро та технічним паспортом.

У 1993 році відбулася приватизація квартири, про що приватизаційний орган Томаківської районної ради народних депутатів видав їхній сімї у складі трьох чоловік відповідне свідоцтво про власність.

Дане свідоцтво про власність на житло було видано згідно розпорядження органу приватизації від 30.11.1993року за № 190.

20 липня 2014 року батько позивача, ОСОБА_3 раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №588466 (актовий запис за № 141 від 22.07.2014р.).

У визначений законом строк щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька позивач звернулася до нотаріальної контори, але по питанню переоформлення прав на квартиру від приватного нотаріуса ОСОБА_4 нею було отримане розяснення, що підтверджується листом від 21.06.2016р.№ С-13/02/17.

Підставою для відмови мені нотаріусом у оформленні спадкового майна (квартири) після смерті ОСОБА_3 стала відсутність у свідоцтві про власність на житло печатки органу приватизації та підпису його керівника.

На звернення ОСОБА_2 до Томаківської районної ради та Томаківської районної державної адміністрації щодо вирішення питання отримання відповідної печатки та легалізації, таким чином, даного свідоцтва, ними була отримана відповідь про те, що орган приватизації, який був створений у 1993 році, на підставі рішення сесії Томаківської районної ради від 27.03.2002року за № 337, припинив свою діяльність (відповідь від 01.03.2016р. №131/0/1-16).

З 2000 року по теперішній час позивач продовжує володіти і користуватися квартирою №10 у будинку № 14, по вулиці Ватутіна в смт.Томаківка.

Зазначені обставини підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи наступними документами: копія свідоцтва про власність на житло; технічної документації, домової книги; архівного витягу; експертної оцінки.

Оплата позивачем житлово-комунальних послуг підтверджується доданими ним до матеріалів справи копіями розрахункових квитанцій по оплаті за електроенергію та газ.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно з 2000 року володіє та користується житловим будинком, підтримує його в належному стані, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти. Оплачує всі комунальні послуги.

Судом встановлено, що дійсно позивач добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито володіти ним більш ніж 10 років, тому, в силу ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю».

На даний час позивач продовжує використовувати дану квартиру для проживання. За весь час, починаючи з 2000 року з приводу користування даним будинком до позивачки ніхто жодних претензій з приводу володіння даним житловим будинком не пред'являв, позовів про його повернення не заявляв. Зазначений факт відповідачем у справі не спростовано, а також суду не надано відомості про те, що даний будинок перебуває на обліку як безхазяйне майно.

Таким чином матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивача даним житловим будинком більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу. За змістом ст.344 ЦК України відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не виключає набуття права власності на нього у порядку набувальної давності за наявності обставин, встановлених у ч. 1 даної статті.

Відповідно до норм ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду.

Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Враховуючи те, що позивач володіє спірною квартирою з 2000 року, то зі спливом десяти років, вона набула право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Визнання за позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5,7,60,212-215 ЦПК України, Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.16,328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на житлову квартиру № 10, загальною площею 60,2 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, що розташована у будинку № 14, по вулиці Ватутіна в смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, загальною вартістю 103 774,00грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:/підпис/ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко