АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1752/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1947/16Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Комсомольськ, Полтавської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, починаючи з 04 серпня 2015 року і до закінчення нею навчання, але не більш ніж до 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 182,70 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вказане рішення оскаржила позивач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необ'єктивне вивчення доказів по справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вказує, що син відповідача навчається на заочній формі навчання та працює на ВАТ «Полтавський ГЗК» де отримує заробітну плату, одружений та має дитину. Довідки про хворобу дружини, на її думку, не є підтвердженням факту понесення додаткових витрат ОСОБА_5, оскільки для підтвердження діагнозу необхідна довідка МСЕК. А тому, з урахування наведеного, вважає, що на утриманні останнього перебуває лише донька ОСОБА_6, та стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини доходів ніяк не порушить її права.

Також зазначає, що на утримання доньки ОСОБА_4 вона щомісяця витрачає значені кошти, і ці витрати вона не в змозі нести самостійно.

У судовому засіданні позивачдоводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримала та прохала її задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, а рішення районного суду прохав залишити без змін.

Третя особа апеляційну скаргу підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до актового запису №117 від 20.04.1991 року в Книзі реєстрації шлюбів Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, 20.04.1991 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 таОСОБА_2, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.05.2008 року (а.с.2).

У відповідності до актового запису №331 від 24.09.1997 року в Книзі записів актів громадського стану про народження Відділу реєстрації актів громадського стану виконкому Комсомольської міської ради Полтавської області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, її батьками є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Згідно актового запису №116 від 09.06.2008 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 09.06.2008 року (а.с.3).

Згідно актового запису №396 від 14.11.2008 року в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, 14.11.2008 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «ОСОБА_2» (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 14.11.2008 року, а.с.126).

Згідно актового запису №90 від 05.03.2010 року в Книзі реєстрації народжень Відділу реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 05.03.2010 року, а.с.66).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.01.2011 року по справі за заявою ОСОБА_5 про усиновлення заяву задоволено.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Комсомольська Полтавської області, оголошено усиновлювачем неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м. Кременчука Полтавської області.

Змінено прізвище неповнолітньому з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5», по-батькові з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а.с.124).

Відповідно до довідки №44 від 23.06.2015 року, виданої КВНЗ «Кременчуцький медичний коледж» ім. В.І. Литвиненка, ОСОБА_4 дійсно навчається у Кременчуцькому медичному коледжі ім. В.І. Литвиненка, вищому навчальному закладі І рівня акредитації, на 2 курсі відділення «Сестринська справа» на державній формі навчання. Термін навчання 3 01.09.2014 року по 30.06.2017 року (а.с.6).

13.08.2015 року між ОСОБА_11 та Кременчуцьким національним університетом ім. Михайла Остроградського було укладено Договір №215-ЕФ-619 про підготовку фахівця, згідно умов якого ОСОБА_5 навчається на заочній формі навчання в інституті електромеханіки, енергозбереження систем управління, термін навчання становить 2 роки 10 місяців, загальна вартість навчання 11610,00 грн. (а.с.127).

Згідно довідки №277/16 від 25.04.2016 року, виданої Кременчуцьким національним університетом ім. Михайла Остроградського ОСОБА_5 є студентом 3 курсу заочного відділення вказаного навчального закладу, навчається за контрактом, термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року (а.с.128).

Як убачається з відомостей Залікової книжки № НОМЕР_6 студента ОСОБА_5, він навчається на факультеті ІЕЕСУ Кременчуцького національного університету ім.. Михайла Остроградського на заочній формі навчання з 01.09.2015 року (а.с.68).

Відповідно до довідки про доходи №б/н від 11.05.2016 року, виданої «ВАТ Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» нарахована заробітна плата ОСОБА_2 за період з лютого по квітень 2016 року становить 19789,27 грн. (а.с.123).

Згідно довідки про доходи №б/н від 19.05.2016 року, виданої «ВАТ Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» нарахована заробітна плата ОСОБА_3 за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року становить 58770,72 грн. (а.с.125).

Відповідно до довідки про доходи №640 від 21.04.2016 року, виданої Кременчуцьким медичним коледжом ім. В.І. Литвиненка нарахована заробітна плата ОСОБА_4 за період з 01 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року становить 4371,42 грн. (а.с.129).

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив із того, що відповідач зобов'язаний, відповідно до норм Сімейного Кодексу України, утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, проте, враховуючи стан здоров'я повнолітньої дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, наявність на утриманні у відповідача інших дітей, та виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), що відповідає об'єктивним можливостям відповідача та задовольняє правомірні очікування позивача на отримання аліментів.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За нормою ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України визначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Згідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З урахуванням наведених норм права, аналізу матеріалів справи та враховуючи матеріальний стан та стан здоров'я позивача, відповідача та доньки ОСОБА_4, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, що відповідає принципу справедливості, добросовісності і розумності, та з урахуванням того, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, не працююча дружина та повнолітній син, який продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що син відповідача, навчається на заочній формі навчання та працює на ВАТ «Полтавський ГЗК», де отримує заробітну плату, одружений та має дитину, не є підставою для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

У силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджено лише факт того, що син відповідача ОСОБА_5 дійсно навчається на заочній формі навчання у Кременчуцькому національному університеті ім. Михайла Остроградського на платній основі, що не може вплинути на висновок суду про розмір аліментів, твердження про працевлаштування останнього та його сімейний стан не знайшли свого відображення матеріалами справи.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що довідки про хворобу дружини відповідача є підтвердженням факту понесення додаткових витрат ОСОБА_5, а твердження в апеляційній скарзі про необхідність довідки МСЕК для підтвердження діагнозу до уваги не приймаються, оскільки питання про працездатність особи не вирішується.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 25 травня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун