Справа № 341/1395/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2230/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до КП «Житловик», третя особа директор КП «Житловик» ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що з 01 травня 2001 року була прийнята на посаду секретаря-друкарки до відповідача, проте Наказом директора КП «Житловик» від 13.07.2016 року її звільнено з посади друкарки водоканалізаціного господарства з 13 липня 2016 року у звязку зі скороченням чисельності працівників.

Позивач вважає, що при її звільнення роботодавцем не дотримано вимог трудового законодавства, оскільки відповідно до ст.43 КзпП України звільнення працівника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України може бути лише за попередньою згодою виборного органу, членом якої є працівник.

Крім того, відповідно до ст.49-2 КзпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці зобов»язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Відповідно до попередження позивачки про її майбутнє звільнення їй було запропоновано посаду лаборанта, від якої вона відмовилась та просила перевести на вакантну посаду інженера-технолога, оскільки у неї є відповідна кваліфікація.

Проте, роботодавець виніс наказ про звільнення попри те, що профспілкова організація згоди на її звільнення не давала.

З наведених підстав ОСОБА_4 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора КП «Житловик» № 218-К від 13 липня 2016 року про її звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням чисельності працівників;

- поновити її на роботі друкаркою з 13 липня 2016 року;

- стягнути з відповідача в її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_4 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо дотримання відповідачем трудового законодавства при її звільненні.

Так, відповідно до ст.43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не у разі з наведеним обгрунтуванням.

На КП «Житловик» функціонує постійно діюча профспілкова організація, членом якої є позивачка.

Дирекція КП «Житловик» звернулась і з поданням до профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачкою на підставі ст.40 п.1 КЗпП України.

Профспілкова організація в порядку, визначеному ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 та проінформувала про це КП «Житловик».

Свою відмову профспілка обгрунтувала тим, що позивачці не було запропоновано усі вакантні посади на підприємстві.

Відповідно до попередження позивачки про майбутнє звільнення їй було запропоновано посаду лаборанта, від якої вона відмовилась та просила перевести на вакантну посаду інженера-технолога.

Однак, наведеним обставинам суд не надав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку щодо правомірності звільнення ОСОБА_2 з роботи.

З наведених мотивів апелянт просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити її позов у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник заявлені вимоги підтримали, просили скаргу задоволити.

Представник позивача та третя особа апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 30 квітня 2001 року була переведена в КП «Житловик» та з 01 травня 2001 року прийнята на посаду секретар-друкарки цього підприємства.

Наказом директора КП «Житловик» № 18 від 20 квітня 2016 року прийнято рішення про проведення змін в організації виробництва та вирішено скоротити штат працівників, з 03.05.2016 зокрема і посаду друкарки відділу водо каналізаційного господарства.

04 травня 2016 року позивач ознайомилася з попередженням про майбутнє звільнення з роботи від 28.04.2016року в якому їй було запропоновано переведення на посаду лаборанта хімікобактеріального аналізу.

Згідно запису в попередженні ОСОБА_4 відмовилася від запропонованої посади лаборанта.

28.04.2016 року КП «Житловик» внесено подання на засідання профспілкового комітету підприємства щодо надання згоди на звільнення позивача зокрема.

17 травня 2016 року згідно протоколу спільного засідання адміністрації та профспілки КП «Житловик» питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_5 ОСОБА_6 було розглянуте.

Наказом директора КП «Житловик» № 218-К від 13 липня 2016 року ОСОБА_7 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням чисельності працівників.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що роботодавець в повній мірі дотримався вимог законодавства щодо процедури звільнення. Запропонував вакантну роботу, яку працівник може виконувати, власник звернувся до профкому, однак відмова була немотивована. Крім того, відповідно до кваліфікаційних вимог на посаду інженера-технолога приймаються особи, які мають вищу освіту відповідного напрямку, тому підстав для поновлення на роботі немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

В спірному випадку, позивач вважає порушеним своє право внаслідок того, що відповідачем при звільненні не було запропоновано вакантні посади інженер-технолога дільниці з обслуговування та ремонту фекало-очисних споруд та посаду робітника зеленого будівництва.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи , під час попередження про наступне вивільнення 28.04.2016 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 було запропоновано вакантну посаду лаборанта ХБА, від якої остання відмовилася.

Як пояснив представник підприємства, обов»язки інженера-технолога фактично виконував ОСОБА_8, який перебував на посаді старшого майстра ВКГ. Наказом по підприємству від 04.08.2016 року останній був переведений на дану посаду. Тобто на час звільнення позивачки посада інженера-технолога дільниці з обслуговування та ремонту фекало-очисних споруд була вакантною, що не спростувала сторона відповідача.

Проте як вбачається з посадової інструкції інженера-технолога дільниці з обслуговування та ремонту ФОС (а.с. 45), на посаду інженера-технолога дільниці приймаються особи, які мають повну вищу або базову вищу освіту відповідно до напрямку підготовки без вимог до стажу роботи. Інженер-технолог відповідає за дотримання технологічного регламенту на фекальних очисних спорудах ,технологічний процес очистки каналізаційних стоків , за організацію робіт по обслуговуванню та ремонту обладнання та споруд.

Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників затв. Наказом Державного будівництва , архітектури та житлової політики України від 17.06.1999 року № 144 посада інженер-технолога водоочисних споруд та інженера з експлуатації споруд та устаткування водпровідно-каналізаційного господарства вимагає профільну освіту та стаж роботи за професією.

Тобто дана посада вимагає профільної освіти освіти відповідного напрямку.

З наданого на вимогу апеляційного суду диплому про вищу освіту, ОСОБА_5 28.12.2007 року отримала повну вищу освіту за спеціальністю « Економіка підприємства» та здобула кваліфікацію спеціаліста з економіки підприємства (ВА№ 33091080).

З огляду на те, що ОСОБА_5 має спеціальність - економіка підприємства з кваліфікацією спеціаліст з економіки підприємства, дана посада не є такою, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти та кваліфікації.

Що ж до робітничих посад, які на думку позивача також були вакантними, проте не були запропоновані їй, слід зазначити таке.

Як вбачається зі змісту довідки та заперечення підприємства на позов (а.с.40,77), на час звільнення позивачки вакантними були посади вантажника, робітника зеленого будівництва, електромонтера та слюсаря.

З приводу посад вантажника, електромонтера та слюсаря суд приймає до уваги пояснення сторони відповідача, що в силу вимог ст.173 КЗпП та Наказу МОЗ № 24 від 10.12.1993року, Наказу Державного комітету по нагляду за охороною праці № 15 від 26.01.2005 року зазначені посади не могли бути запропоновані позивачці в силу специфіки робіт.

Що ж до посади робітника зеленого будівництва, то як вбачається з наявного в матеріалах справи штатного розпису КП « Житловик» та довідки підприємства від 09.12.2016 року № 341 зазначена посада на час звільнення позивачки не була вакантна, скорочення посад на даній ділянці підприємством не проводилося.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта щодо відсутності згоди профкому на її звільнення, оскільки як випливає зі змісту протоколу засідання профкому від 17.05.2016 року (а.с.7), члени профкому при вирішенні питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_5 при голосуванні утрималися з одним голосом «проти», а проголосували за пропозицію «запропонувати посаду відповідно до освіти та вакансії , яка є на дільниці КОС». Що в даному випадку, відповідно до ст.39 ЗУ « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не може братися до уваги судом як обгрунтована відмова у наданні згоди на розірвання трудового договору.

Доводи ж апелянта щодо залишення на роботі менш кваліфікованих працівників не підтверджені належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та постановив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування, немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_9