АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4788/16 Справа № 185/7455/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Перекопський М. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Дніпро

27 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод», треті особи: Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград про встановлення факту нещасного випадку пов'язаного з виробництвом, зобов'язання скласти акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «НВО «ПХЗ» та після уточнення позовних вимог просив встановити, що нещасний випадок, який стався з ним 09.09.2014 року пов'язаний з виробництвом, скасувати акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 22.12.2014 року за форматом НТ, зобов'язати відповідача скласти акти про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формами Н-1 та Н-5 за наслідками нещасного випадку, який стався з позивачем 09.09.2014 року, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. /а.с. 1-4, 196-200/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі /а.с. 245-247/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 252-253/.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах ст. 55 Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07.10.2011 року працював у відповідача та 18.11.2014 року був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 7-8/

Наказом № 677 від 20.03.2012 року ДП «НВО «ПХЗ» ОСОБА_2 було переведено на роботу майстра виробничої дільниці по виробництву ЭВВ зд.211К, 211В виробництва ПВВ /т.1 а.с. 76, 77/.

01.06.2012 року ОСОБА_2 було дозволено в'їзд на територію підприємства на особистому транспорті через центральні та «Північні» ворота, про що в перепустці було зроблено позначку /т.1 а.с. 48-49/.

У липні 2012 року ДП «НВО «ПХЗ» було надано позивачу велосипед для пересування територією підприємства, згідно чого заповнена картка обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів з підписом позивача /т.1 а.с. 50/.

Майно підприємства, у тому числі вказаний велосипед, може покинути територію підприємства тільки з дозволу відповідного підрозділу, про що оформлюється відповідний документ. Позивач мав право в'їхати на власному велосипеді на територію підприємства і залишити його на стоянці для велосипедів, пересуватися територією підприємства він мав виключно на велосипеді який йому був виданий підприємством

09.09.2014 року близько 23 години позивача було відсторонено від виконання роботи, після чого він покинув підприємство через КПП-1 о 23 годині 10 хв., що підтверджується звітом /а.с. 156/.

10.09.2014 року ОСОБА_2 на роботу не з'явився, коли з ним по телефону зв'язався оператор ДП «НВО «ПХЗ», він повідомив, що знаходиться на лікарняному, що підтверджується докладною запискою /т.1 а.с. 51/.

У листопаді 2014 року після одужання, позивач надав підприємству листки непрацездатності та звільнився за власним бажанням.

01.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про проведення розслідування нещасного випадку, який нібито стався з ним 09.09.2014 року близько 23 годин 30 хв. по вул. Полтавській у м. Павлоград.

16.12.2014 року було складено акт огляду велосипеда «Україна», темно-синього кольору, який був виданий майстру виробничої дільниці ОСОБА_2 у червні 2012 року, та який був повернений ОСОБА_2 у листопаді 2014 року. У результаті проведеного огляду механічних пошкоджень та технічних несправностей не виявлено /т.1 а.с. 54/

За результатами розгляду заяви 22.12.2014 року було складено акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру. Згідно висновку комісії нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом /т.1 а.с. 52-53/.

Відповідно до абз. 3 п.7 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру» у процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об'єкті якого стався нещасний випадок.

Відповідно до листа № 440-15/05 від 24.02.2015 року Територіального управління Держгірпомнагляду у Дніпропетровській області відносно заяви ОСОБА_2 - відсутні підстави для проведення додаткового (повторного) розслідування нещасного випадку /т.1 а.с. 19-20/.

Позивач посилається на те, що роботодавець забезпечив його велосипедом «Україна» для пересування по території підприємства, на роботу та з роботи, та видав йому перепустку для можливості проходження КПП підприємства з велосипедом. 09.09.2014 року він виїхав з території заводу на вказаному велосипеді. Близько 23 годин 30 хв. він рухався з роботи до дому на велосипеді по вул. Полтавській у м. Павлоград, та після засліплення його світлом фар зустрічного автомобіля, впав та зазнав тілесних ушкоджень. Зі слів позивача велосипед було пошкоджено, їхати на ньому далі він не міг через погане самопочуття та несправність велосипеду, а тому пішки добрався до дому. У зв'язку з чим з 10.09.2014 року по 17.09.2014 року, та з 18.09.2014 року по 14.11.2014 року він перебував на лікарняному.

В підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано листки непрацездатності, виписки з медичної картки, довідки Павлоградської міської лікарні не вбачається, що отримані ним ушкодження пов'язані з виробництвом /т.1 а.с. 16, 24, 25/.

Крім того, як вбачається з довідки головного лікаря Павлоградської міської лікарні № 4, ОСОБА_2 звертався до цілодобового травмпункту 10.09.2014 року о 9 год. 15 хв. з приводу вуличної травми (впав з велосипеду), від госпіталізації відмовився, травма зареєстрована як невиробнича, так як ОСОБА_2 при зверненні за медичною допомогою не повідомив про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. З тієї ж причини дослідження та складання протоколу про наявність в організмі потерпілого алкоголю чи наркотичних засобів не проводилися /т.1 а.с. 69/.

З відповіді відділення ДАІ з обслуговування м. Павлоград та Павлоградського району від 23.07.2015 року вбачається, що повідомлень про ДТП 09.09.2014 року по вул. Полтавська м. Павлоград при якій позивач міг отримати тілесні ушкодження не надходило /т.1 а.с. 71/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають так як ним не доведено те, що він був на велосипеді відповідача, крім того, дозволу на вивіз та використання велосипеду за межами підприємства у позивача не було.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що суд постановляючи рішення не врахував те, що він рухався на транспортному засобі (велосипеді) та впав з нього отримавши ушкодження які підтверджуються листками непрацездатності, а тому це є виробничою травмою, то з ними погодитися не можна з тих підстав, що такі дії підпадають під дію Інструкції про порядок обліку дорожньо - транспортних пригод і осіб, які в них постраждали. ОСОБА_2 не зробив повідомлення про ДТП та нещасний випадок в органи ДАЇ м. Павлограда, документально не зафіксовано при яких обставинах позивач зазнав тілесні ушкодження, до лікаря звернувся тільки на наступний день, але лікаря про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом не повідомив, а так лікувальним закладом не було направлено на підприємство повідомлення про нещасний випадок.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.