Номер провадження: 22-ц/785/7216/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменко І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_2 «Про звернення стягнення на предмет іпотеки», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

06.07.2016 року ПАТ «АБ «Експрес-Банк» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру № 41, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 44, що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1185/06 від 29.09.2006 року в межах суми боргу 226 382, 31 грн. на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк», а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 395,73 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 29.09.2006 року між Приватною виробничо-комерційною фірмою «Темп» ( далі ПрВКФ «Темп») та АБ «Експрес-Банк» був укладений кредитний договір № 1185/06, згідно умов якого банк надав ПрВКФ «Темп» відновлювальну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 1 000 000 грн. на поповнення обігових коштів строком з 29.09.2006 року по 29.09.2009 року із сплатою 18% річних, з погашенням кредиту згідно додатку № 1 до кредитного договору. 31.08.2009 року до кредитного договору були внесені зміни, згідно умов яких позичальнику було надано відновлювальну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 700 000 грн. на поповнення обігових коштів строком погашення 30.04.2010 року із сплатою 25% річних з погашенням кредиту згідно додатку № 1 до кредитного договору.

29.09.2006 року між майновим поручителем позичальника ПрВКФ «Темп» фізичною особою ОСОБА_2 та АБ «Експрес-Банк» був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, який забезпечує вимогу іпотекодержателя (банка), що випливає з умов кредитного договору № 1185/06 від 29.09.2006 року, укладеного між АБ «Експрес-Банк» та ПрВКФ «Темп» по поверненню суми кредиту в розмірі 1 000 000 грн., наданого для поповнення обігових коштів, а також сплати комісій, можливих штрафів та пені, що передбачені кредитним договором та відшкодуванню витрат, повязаних з предявленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Змінами від 22.09.2009 року суму кредиту було встановлено в розмірі 700 000 грн.

Починаючи з 30.09.2008 року позичальником припинилися виплати згідно кредитного договору, та банком були направлені відповідні вимоги щодо погашення заборгованості в сумі як позичальнику так і поручителям і іпотекодавцям, але вимоги залишились без задоволення.

Іпотекодержателем 23.03.2010 року була направлена до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 заява про вчинення на іпотечному договорі від 29.09.2006 року (із змінами та доповненнями) виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене майно на загальну суму 490 937,72 грн., у звязку з чим 13.06.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис згідно якого звернено стягнення на вищезазначену однокімнатну квартиру, яка належить ОСОБА_2

27.06.2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 13.06.2010 року.

11.08.2010 року Б.-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ПрВКФ «Темп» на користь банку на загальну суму 609 599,68 грн.

06.04.2012 року ухвалою Господарського суду Одеської області припинено юридичну особу ПрВКФ «Темп», однак, зобовязання за кредитним договором та іпотечним договором не виконані.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись у письмових запереченнях на те, що в звязку з припиненням ПрВКФ «Темп» зобовязання за кредитним договором №1185/06 від 29.09.2006 року припинились. Крім того, представник зазначав, що з моменту ліквідації ПрВКФ «Темп» та внесення відповідного запису до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договір від 29.09.2006 року № 6865 є припинений.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2016 року позов задоволений, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру № 41, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 44, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1185/06 від 29.09.2006 року в межах суми боргу 226 382,31 грн. на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк», стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк» в особі Одеського регіонального відділення АТ «Експрес-Банк» судовий збір у розмірі 3395,73 грн.

08.09.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позову банку, вважав доведеними його вимоги стосовно наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, який належав на праві власності відповідачці.

З таким висновками районного суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджується та встановлено судом такі обставини у справі.

Судом установлено, що 29 вересня 2006 року між Приватною виробничо-комерційною фірмою «Темп» та Акціонерним банком «Експрес-Банк» був укладений кредитний договір № 1185/06, згідно умов якого банк надав Приватній виробничо-комерційній фірмі «Темп» відновлювальну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 1000 000,00 грн. на поповнення обігових коштів строком з 29.09.2006 року по 29.09.2009 року із сплатою 18% річних, з погашенням кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору.

31 серпня 2009 р. до кредитного договору були внесені зміни, згідно умов яких позичальнику було надано відновлювальну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 700 000,00 грн. на поповнення обігових коштів строком погашення 30.04.2010 року із сплатою 25% річних з погашенням кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору.

29 вересня 2006 р. між майновим поручителем позичальника ПВКФ «Темп» - фізичною особою ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Експрес-Банк» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 6865, який забезпечує вимогу іпотекодержателя (Банка), що випливає з умов кредитного договору № 1185/06 від 29.09.2006 року та відшкодуванню витрат, повязаних з предявленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.3.1 вищезазначеного іпотечного договору від 29.09.2006 року у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем кредитного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Починаючи з 30 вересня 2008 року позичальником припинилися виплати згідно кредитного договору, та банком були направлені відповідні вимоги щодо погашення заборгованості в сумі як позичальнику так і поручителям і іпотекодавцям (вимога від 09.02.2010 року №02/444, вимога від 12.01.2015 року №58 та вимога від 20.05.2016 року №1898)

Вимоги залишились без задоволення, що є доказом того, що іпотекодавець порушив умови п.1.1. іпотечного договору від 29.09.2006 року, не забезпечивши вимогу іпотекодержателя, що випливає з умов кредитного договору №1185/06 від 29.09.2006 року.

Крім того, 13.07.2010 року іпотекодержателем на виконання п. 3.1. іпотечного договору до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було направлено заяву про вчинення на іпотечному договорі від 29.09.2006року (із змінами та доповненнями) виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене майно на загальну суму 490 937,72 грн.

13.07.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, було вчинено виконавчий напис згідно якого звернено стягнення на однокімнатну квартиру № 41, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок під № 44, що належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

27 червня 2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 13.07.2010 року.

Крім того, 11 серпня 2010 року Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення про стягнення заборгованості із ПВКФ «Темп» на користь банку на загальну суму 609 599 грн. 68 коп.

6 квітня 2012 року ухвалою Господарського суду Одеської області припинено юридичну особу - Приватну виробничо-комерційну фірму «Темп»., про що 18 травня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відповідний запис.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі ліквідації боржника сторони основного зобовязання - право застави, що забезпечувало його виконання, також є припиненим. При цьому, ураховуючи імперативний характер норми п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобовязання залишається дійсним, слід вважати нікчемним.

Таким чином, виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобовязань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобовязання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобовязання (кредитного договору). Зважаючи на це, припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом є підставою припинення іпотеки, оскільки зобовязання за кредитним договором припиняється.

Отже, слід зробити висновок про те, що з моменті ліквідації Приватної виробничо-комерційної фірми «Темп», а саме з моменту внесення 18 травня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців цього запису, договір іпотеки слід вважати припиненим.

Така позиція колегії суддів заснована на висновках Верховного Суду України, наведених у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-52цс13.

Посилання районного суду на постанову Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс16, як на приклад для застосування у даній справі, є помилковим, оскільки дана постанова ВСУ стосувалась спору, по якій кредитор своїми діями своєчасно захистив своє право на отримання коштів за договором кредиту та звернувся з позовною заявою до іпотекодавця про звернення стягнення на іпотечне майно до визнання позичальника-юридичної особи ліквідованим і внесення запису про його припинення до ЄДРЮЮ та ФОП.

У даній же справі, що переглядається апеляційним судом, кредитор звернувся з позовом до іпотекодавця тільки 6 липня 2016 року, тобто зі спливом більш ніж чотири роки після внесення запису про припинення юридичної особи до ЄДРЮЮ та ФОП.

Отже, висновок районного суду про дію договору іпотеки після припинення дії основного зобовязання у зв1язку з ліквідацією юридичної особи-боржника є помилковим.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_2 «Про звернення стягнення на предмет іпотеки» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

09.11.2016 року м. Одеса