Справа № 739/1175/16-ц
Провадження № 2/739/277/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Худорби Р.Г.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі позивачка) звернулася до суду з позов до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 14 жовтня 2006 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на даний час вони з відповідачем подружніх стосунків не підтримують, у них немає спільних інтересів, їхнє подружнє життя не склалося і вони не мають наміру поновлювати подружні стосунки.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що примирення між нею та відповідачем неможливе, на даний час вона не перебуває в стані вагітності, дітей віком до одного року у них з відповідачем на утриманні немає, проживають вони окремо, зокрема вона живе в м. Семенівка, а відповідач в с. Обєднане Новгород-Сівераського району. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Кравчук», а їхню малолітню дитину залишити проживати з нею, оскільки вона має постійне місце роботи, її дитина чотири роки відвідує навчальний заклад, розташований в м. Семенівка Чернігівської області. Також зазначила, що відповідач не має постійного місця роботи.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що з позивачкою вони проживають окремо, зберегти їхній шлюб неможливо, тому строк для примирення просив не надавати. При цьому просив залишити їхню спільну дитину проживати разом з ним, однак визнав, що він на даний час не працює і власних доходів не має.

Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, актовий запис №8 (а.с.9). Під час перебування у шлюбі 25 травня 2007 року у них народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 10). На час розгляду справи позивачка не перебуває в стані вагітності, на утриманні позивачки та відповідача немає дітей віком до одного року. З пояснень позивачки та відповідача вбачається, що вони проживають окремо, спільним побутом на даний час не повязані, їхні шлюбні стосунки фактично припинилися, примирення між ними неможливе.

Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом обставини життя позивачки та відповідача свідчать, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивачки, так і відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити прізвище «Кравчук».

Враховуючи те, що шлюб позивачки та відповідача підлягає розірванню, при цьому сторони у справі проживають окремо, суд з метою захисту прав їхньої спільної дитини зобовязаний вирішити питання про те, з ким необхідно з батьків необхідно залишити дану дитину.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що спільна дитини позивачки та відповідача на даний час постійно проживає з позивачкою в м. Семенівка Чернігівської області, де протягом останніх чотирьох років відвідує школу, позивачка працює в ПП «Семенівська мануфактура», що свідчить про наявність у неї постійного доходу (а.с. 20). При цьому відповідач як вбачається проживає окремо від позивачки та їхньої спільної дитини і постійних доходів не має.

За таких обставин суд вважає за необхідне залишити спільну дитину позивачки та відповідача проживати разом з позивачкою, оскільки це найкращим чином забезпечить інтереси дитини.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, на підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтею 3 Конвенції про права дитини,статтями 105, 110-113, 161 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Шлюб ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 14 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівській області, актовий запис №8 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_3 залишити прізвище - Кравчук.

Малолітню дитину позивачки та відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, після розірвання шлюбу залишити проживати з позивачкою ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко