печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8840/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації, просив:

1. визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_5, озвучену (поширену) під час брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Верховної Ради України народним депутатом України ОСОБА_3, інформацію, а саме:

«... ця реформа робилася тоді в Уряді ОСОБА_6, фактично вона була зроблена під конкретний бізнес. Під конкретний бізнес, який знаходився, скажем так, під контролем ОСОБА_5 і його менеджера ОСОБА_8.

Зокрема, зараз у Верховній Раді зареєстрований законопроект про те щоб підписати на три роки договір з тими компаніями, які харчували армію до цих пір. Зокрема, як я вже казала, це левова частина компаній ОСОБА_5.

Зокрема, зараз я буду говорити про таку компанію, яка називається «Геос Груп». Це знову-таки «дітище», за яким зараз «стоїть» менеджер ОСОБА_5 - ОСОБА_8».

2. зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, а саме у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили ініціювати та особисто провести у приміщенні Верховної Ради України брифінг, під час якого публічно (без внесення змін, доповнень та коментарів) озвучити таке:

«Інформація, озвучена мною на моєму як народного депутата України брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Верховної Ради України, а саме:

«... ця реформа робилася тоді в Уряді ОСОБА_6, фактично вона була зроблена під конкретний бізнес. Під конкретний бізнес, який знаходився, скажем так, під контролем ОСОБА_5 і його менеджера ОСОБА_8.

Зокрема, зараз у Верховній Раді зареєстрований законопроект про те, щоб підписати на три роки договір з тими компаніями, які харчували армію до цих пір. Зокрема, як я вже казала, не левова частина компаній ОСОБА_5.

Зокрема, зараз я буду говорити про таку компанію, яка називається «Геос Груп». Це знову-таки «дітище» за яким зараз «стоїть» менеджер ОСОБА_5 - ОСОБА_8»

є недостовірною та не відповідає дійсності.».

3. визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_5, інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_2 на особистій сторінці у всесвітньовідомій соціальній мережі Інтернет facebook ОСОБА_3, а саме:

«Це поширена світова практика, однак позаяк ОСОБА_7 впроваджував її в часи прем'єрства ОСОБА_6. Вона була вибудована в інтересах бізнесу ОСОБА_5 (ОСОБА_5). Для його структур були створені всі умови і цього спадку ми не можемо позбутися до сих пір. У трьох структур з чотирьох, які годують армію сьогодні, прослідковуються зв'язок з бізнес-павутинням ОСОБА_5.

Мені, наприклад, відомо, що ОСОБА_8 - менеджер ОСОБА_5 і зараз «пасе», згадуваного вище найбільшого харчувальника армії ТОВ «Геус-груп»

є недостовірною та не відповідає дійсності.».

4. зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що прийняли попередньо поширену інформацію, а саме у місячний строк з дня набрання тішенням законної сили на власній сторінці Відповідача 1 у мережі facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 опублікувати інформацію наступного змісту під заголовком СПРОСТУВАННЯ:

«Поширена на моїй сторінці інформація ІНФОРМАЦІЯ_2 інформація під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме:

«Це поширена світова практика, однак позаяк ОСОБА_7 впроваджував її в часи прем'єрства ОСОБА_6 вона була вибудована в інтересах бізнесу ОСОБА_5 (ОСОБА_5). Для його структур були створені всі умови і цього спадку ми не можемо позбутися до сих пір. У трьох структур з чотирьох, які годують армію сьогодні, прослідковуються зв'язок з бізнес-павутинням ОСОБА_5.

Мені, наприклад, відомо, що ОСОБА_8 - менеджер ОСОБА_5 і зараз «пасе», згадуваного вище найбільшого харчувальника армії ТОВ «Геус-груп».

є недостовірною та не відповідає дійсності».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача немає і ніколи не було ні серед засновників (учасників) юридичної особи, ні серед бенефіціарів. Окрім цього позивач ніколи не обіймав жодної посади у TОB «Геус-ГРУП», а також інших юридичних, згаданих ОСОБА_3 під час брифінгу та у пості, та не входив до органів управління цих юридичних осіб тощо. Доводячи до відома суспільства таку інформацію ОСОБА_3 намагається переконати суспільство у причетності участі позивача у протиправній діяльності, порушенні норм чинного законодавства України, послабленні обороноздатності країни. Отже, на думку позивача, поширена інформація є неправдивою, а відтак підлягає спростуванню.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача Верховної Ради України позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення (а.с. 37-37). Зазначили, що Верховна Рада України не несе відповідальності за поширену інформацію народними депутатами України.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що поширена нею інформація є її судженням, які вона зробила на підставі фактів та документів під час здійснення журналістського розслідування до її обрання народним депутатом. Тому, вважає, що поширена нею інформація не є неправдивою та негативною відносно позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що під час брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Верховної Ради України народний депутат України ОСОБА_3 поширила таку інформацію:

«Доброго дня! Моя тема сьогодні харчування армії.

У 2006 році на той час Міністр оборони ОСОБА_7 провів реформу після якої Міноборони перестало годувати, харчувати військовослужбовців. Ці функції були передані приватним фірмам. Тобто зараз Міноборони закуповує послуги харчування для військовослужбовців у приватних фірм. В принципі, це розповсюджена західна практика, але позаяк ця реформа робилася тоді в Уряді ОСОБА_6. Фактично вона була зроблена під конкретний бізнес. Під конкретний бізнес, який знаходився, скажем так, під контролем ОСОБА_5 і його менеджера ОСОБА_8. І в принципі склалася така ситуація, що цей пул до цих пір забезпечує харчування армії. Тобто ті самі компанії, клони цих компаній продовжують харчувати армію. Є звичайно винятки, але ситуація така. В даному випадку зараз відбувається дуже складна ситуація. Справа в тому, що зараз цей пул фірм максимально гальмує будь-які реформи в процесі харчування армії, зокрема корупційними коштами обмежує входження нових гравців на цей ринок. Фактично зараз ситуація така, що вперше після Майдану відбудеться розширений тендер, на якому будуть запрошені і інші представники, які будуть мати можливість отримати договір послугами за забезпечення. В принципі, зараз стоїть питання про те, що нарешті буде зруйнована ця монополія.

Однак, відбувається надзвичайно велика протидія. Зокрема, зараз у Верховній Раді зареєстрований законопроект про те, щоби підписати на три роки договір з тими компаніями, які харчували армію до цих пір. Зокрема, як я вже казала, це левова частина компаній ОСОБА_5.

Відбуваються разом і інші методи. Фактично ті півтора року, що до цих пір не ввійшли нові гравці, це якраз робота цього пулу, це робота корупційних коштів. Знов-таки де беруться ці корупційні кошти? Корупційні кошти беруться з Державного бюджету України. Зокрема, зараз я буду говорити про таку компанію, яка називається «Геос Груп». Це знову-таки дітище за яким зараз стоїть менеджер ОСОБА_5 - ОСОБА_8.

«Геос Груп» зараз має договір, кілька договорів з Міноборони, по якому харчує левову частину військовослужбовців. За 2015 рік цій компанії було перераховано на харчування. От. Тобто, щоб ви мали на увазі об'єми 1 мільярд гривень на харчування військовослужбовців плюс 1 і 3 мільйонів ПДВ.

Я скажу вам. Я уже давно працюю по цій компанії, тому що ця компанія найгірше з усіх постачальників харчування годує солдат. Тобто, там просто найгірша якість. Доводилося роз'їжджатися по різних частинах, конкретно боротися за покращення харчування по окремих истинах. Але проблема є тому, що у «Геос Груп» скрізь є великі питання до якості харчування. Тому я уже давно працюю, скажімо, над цією компанією. Зокрема мені вдалося отримати їхні податкові зобов'язання за минулий рік. Так от, як я вам сказала у минулому році Міноборони їм виділило 200 мільйонів гривень ПДВ. Тобто, мільярд на харчування плюс 200 ПДВ. Так от. За весь минулий рік вони заплатили у Державний бюджет нуль податку на додану вартість, нуль. Мало того, їхній податковий кредит навіть перевищує їхні податкові зобов'язання. Це означає, що їм держава ще й зобов'язана з Державного бюджету. Як таке відбувається? Все дуже просто. : Зараз скерувала в податкову заяву про злочин. Вони організовують собі фіктивний видатковий кредит, проводять безтоварні операції і таким чином грабують ще й державний бюджет. Не тільки неякісне харчування в армії, а ще й грабують Державний бюджет. А ці, це вже є скажімо їхня можливість на роздачу хабарів, це їхні корупційні кошти. Тобто корупційні кошти для цієї компанії це економія на якості харчування плюс несплата податків у Державний бюджет. Я, зокрема, проаналізувала їхніх контрагентів. Дуже цікаві контрагенти. Зокрема, з компаній, які їм постачають продукцію, є, наприклад, «Траф альянс». Це дуже цікава компанія, донецька компанія, яку можна знайти в Інтернет і побачити як вона продавалася в кінці минулого року і фактично такі операції якраз і робляться, потрібна готова компанія, щоб через неї прогнати фіктивний податковий кредит. Окрім того, що вона була лише куплена в кінці минулого року, так вона вже зараз в процесі ліквідації. Через неї прогнали 13 мільйонів. Тобто 13 мільйонів податкового кредиту, причім прогнали більше да, але ця компанія дала на 13 мільйонів гривень податковий кредит.

Є й інші компанії, наприклад «Адмет груп». «Адмет груп» і «Геос груп» раніше називалося «Адмет групою». Ця компанія вже давно в процесі ліквідації. Через неї податковий кредит 5 мільйонів.

Цілий перелік компаній, у яких є стан платника податків 7. Це означає не підтвердження даних про реєстрацію. І щодо ці компанії все це 2 мільйони податкового кредиту де 500 тисяч податкового кредиту. Це свідчить про фіктивні операції, про безтоварні операції, про надування податкового кредиту і грабунок Державного бюджету.

Відповідно, я подаю заяву про злочин в ДФС і вимагаю притягти до відповідальності, вимагаю навести у всьому цьому порядок, бо знов таки кажу, це не просто навіть злочини і -заробіток окремих осіб, це корупційні кошти, які зараз не дають провести реформу в харчуванні армії.

Дякую за увагу!»

Поширення вказаної інформації під час виступу ОСОБА_3, на брифінгу у Верховній Раді України підтверджується відеозаписом вказаного брифінгу, оглянутим у судовому засіданні (а.с. 14).

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 на особистій сторінці у всесвітньовідомій соціальній мережі Інтернет facebook ОСОБА_3, була поширена інформація під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_4» такого змісту:

«Вимагаю, щоб на прикладі «Геус-груп» податкова продемонструвала, цю просту істину всім учасникам ринку.

І якомога швидше, щоб ми провели чесний тендер. Бо ця монополія ОСОБА_5 вже в печінках сидить. В першу чергу армійців, на печінки яких в першу чергу і припадає удар від неякісних продуктів.

Справа в тому, що 2006 році Міністр оборони ОСОБА_7 реформував систему харчування армії - з тих пір послуги харчування для Міноборони почали надавати приватні фірми. Це поширена світова практика, однак позаяк ОСОБА_7 впроваджував її в часи прем'єрства ОСОБА_6 вона була вибудована в інтересах бізнесу ОСОБА_5 (ОСОБА_5). Для його структур були створені всі умови і цього спадку ми не можемо позбутися до сих пір. У трьох структур з чотирьох, які годують армію сьогодні, прослідковуються зв'язок з бізнес-павутинням ОСОБА_5.

Мені, наприклад, відомо, що ОСОБА_8 - менеджер ОСОБА_5 і зараз «пасе», згадуваного вище найбільшого харчувальника армії ТОВ «Геус-груп».

Поширення цієї інформації у соціальній мережі Інтернет facebook на особистій сторінці ОСОБА_3 підтвердила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 (а.с. 16-20)

У пості від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 зазначила, що вона щойно закінчила власне розслідування з цього приводу та направила відповідне звернення з цього приводу в ДФС (а.с. 15)

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року 8-рп/2003 викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Враховуючи те, що 17 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулась з депутатським зверненням до ДФС України з приводу відпрацювання господарської діяльності ТОВ «Геус-Груп», за котрим згодом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001089 та здійснюється досудове розслідування (а.с. 200-210), то інформація, поширена ОСОБА_3 під час брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 та у соціальній мережі Інтернет facebook на особистій сторінці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягає спростуванню відповідно до наведених положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року 8-рп/2003, оскільки перевірка вказаної інформації на її достовірність визначається в іншому порядку - в порядку кримінального судочинства.

Така інформація може та повинна бути перевірена органом досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 91 КПК України (обставини, які підлягають доказуванню) та яким за результатами досудового розслідування буде прийняте відповідне рішення.

При цьому, суд бере до уваги, що брифінг відбувся напередодні подання депутатського звернення про злочин, а викладена інформація в соцмережі facebook була поширена ОСОБА_3 після звернення з відповідним депутатським зверненням до ДФС України.

Крім того, відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є публічною особою, оскільки він був народним депутатом Верховної Ради України 6 скликання.

Зі змісту ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Враховуючи, що позивач є публічною особою, то підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики.

Тому, судження, висловлені відповідачем ОСОБА_3 з приводу позивача не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Крім того, зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, йому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію» та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_5 до народного депутата України ОСОБА_3, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Батрин