АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Соул» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації за невикористану відпустку, суми компенсації за службові відрядження та вартість проїзду до місця призначення і назад, компенсації втрати частини доходів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Агро Соул» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за службові відрядження та вартість проїзду до місця призначення і назад, компенсації втрати частини доходів.

Крім того, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на майно та грошові кошти на всіх існуючих банківських рахунках ТОВ «Агро Соул» в межах суми заявлених позовних вимог - 603526 грн. 56 коп.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що існує загроза невиконання рішення в даній справі, так як не виконується рішення суду про стягнення на його користь грошових коштів з іншого товариства, власником якого є та ж сама особа, що і керівник та власник відповідача.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.09.2016 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, за неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи. Зазначив, що судом не враховано , що керівником відповідача та ТзОВ «Норінцівське», з якого на користь позивача стягнуто заборгованість, яка випливає з трудових правовідносин, є одна і та сама особа, а тому є всі підстави вважати, що ТзОВ «Агро Соул» буде уникати виконання рішення суду шляхом виведення майна та коштів з підприємства. Крім того, апеляційна скарга містить доводи про порушення строків розгляду заяви про забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 153 ЦПК України. Також в скарзі містяться доводи про те, що судом не вірно вказано предмет позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не зазначив жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може або намагається вжити заходів, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду в випадку задоволення позову, а законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації за невикористану відпустку, суми компенсації за службові відрядження та вартість проїзду до місця призначення і назад, компенсації втрати частини доходів.

Подаючи заяву про забезпечення позову стороною позивача не мотивовано належним чином можливість задоволення заяви про забезпечення позову та не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову до відповідача, а останній вживає заходів, які в подальшому можуть унеможливити виконання рішення суду.

Доводи скарги про те, що судом порушено строк розгляду заяви про забезпечення позову на правильність її постановлення не впливають та не можуть бути підставою для її скасування.

Доводи про існування загрози невиконання рішення в даній справі, через те, що керівником відповідача та ТзОВ «Норінцівське», з якого на користь позивача стягнуто заборгованість, яка не виплачується, є одна і та сама особа, колегія суддів не приймає, оскільки такий висновок є лише припущенням позивача.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку, таким доводам заяви про забезпечення позову. Обґрунтовано вважав, що не виконання рішення суду іншою юридичною особою на користь позивача не може свідчити, про доведеність обставин, можливого не виконання рішення суду в даній справі. При цьому посилання на те, що керівник двох різних юридичних осіб є одна й та ж юридична особа правового значення не мають.

За відсутності іншого обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в її задоволенні.

Доводи скарги про те, що судом не вірно перераховано предмет позовних вимог, на правильність постановленої ухвали не впливають та можуть бути усунуті в порядку ст. 219 ЦПК України.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

При цьому, колегія суддів роз'яснює позивачеві, що в разі виникнення реальних обставин, які можуть утруднити або унеможливити виконання судового рішення та наявності відповідних доказів про відчуження належного відповідачеві майна, позивач не позбавлений права на звернення до суду з повторною заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: