Справа № 578/275/16-ц
провадження № 2/578/113/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
15 липня 2016 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.
секретаря судового засідання Литвин А.В.
представника третьої особи Балак В.М.
прокурора Явтушенко Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження
за позовною заявою ОСОБА_3
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області
про позбавлення батьківських прав, -
У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідності до п.2 частини першої статті 164 СК України. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що сторони з 2005 до 2012 роки перебували у шлюбі, у шлюбі у 2005 році у подружжя народився син ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, відповідач проживає окремо і участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; не цікавиться її станом здоров'я, фактично дитина залишилась без батьківської турботи. У такий спосіб відповідач діє всупереч інтересам їхнього малолітнього сина. На переконання позивача, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення батька ОСОБА_4 від виховання дитини з його винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові підстав.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 ЦПК України /ас. 60-61,64-65/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за її відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Прокурор Краснопільського відділу Охтирської місцевої прокуратури Явтушенко Ю.О., який брав участь у розгляді справи, висловив думу на підтримку позовних вимог.
Представник третьої особи ОСОБА_2 /довіреність № 796/02-21 від 07.04.2016/ вважав, що є всі правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та вказав, що Липоводолинською селищною радою Липоводолинського району Сумської області наданий Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197, 224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 ЦПК України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Підсудність.
Згідно частини першої статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Так як відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_2, то дана справа підсудна Краснопільському районному суду Сумської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції.
Фактичні обставини справи.
Сторони у справі з 5 серпня 2005 року по 20 липня 2012 року перебували у шлюбі, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 НОМЕР_2, видане 20 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції у Сумській області /копії ас.5- 6/.
Дитина сторін ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 / ас.8/.
За інформації навчального закладу № 47 від 18.04.2016 Сумської загальноосвітньої школи I-III ступенів №22, ОСОБА_5 навчається у 5-А класі, вихованням дитини займається мати ОСОБА_3, батько з сім'єю не проживає, з питань навчання сина з класним керівником та учителями не спілкується, не бере участі у батьківських зборах /ас. 43/.
За виконавчим листом з 11.09.2009 на користь позивача відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і станом на 01.01.2015 борг по аліментам становить 9825,35 грн. /ас. 10- 13/.
Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови).
Відповідно до рішення № 29 від 27.04.2016 виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області як органу опіки та піклування, відповідача ОСОБА_4 доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідає інтересам дитини /ас.46/.
Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 148, 150, 164, 165, 166 СК України.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року ( далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні,в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень статті 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи , які їх замінюють мають прав і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України /далі СК України/ батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Відповідно до частини першої пункту 2 статті 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.15, 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
При постановлені законного та справедливого рішення суд враховує положення Європейської Конвенції "Про права дитини", в ч. 2 ст.6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в ч. 1 ст. 19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини.
На підставі пункту шість частини першої статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996р.), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього ОСОБА_5, 2005 року народження, а також відсутність з боку відповідача піклування про фізичний і духовний розвиток сина, відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до її внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя.
Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Отже, суд знаходить зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дитини та його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками.
При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки базується на ретельному з'ясуванню обставин справи і відповідає інтересам дитини.
Вказані докази в їх сукупності та взаємозв'язку є належними, допустимими та достатніми.
Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків.
Враховуючи наведене, суд знаходить, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав з підстав, визначених п. 2 частини першої статті 164 СК України, є обґрунтованою і підлягаючою до задоволення.
Відповідно до частини п'ятої статті 164 СК України необхідно надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
У порядку статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 3, 10, 11, 58 - 61, 79, 88, 197, 209, 214 - 215, 218, 224-226,294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_3 задоволити.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Глибне Краснопільського району Сумської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце паспортної реєстрації: АДРЕСА_2, позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Суми Сумської області.
Надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Краснопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Скарга подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя А. І . Косар