13.07.2016 Єдиний унікальний номер 175/4436/15-ц
13 липня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 175/4436/15-ц
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», у якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 60 835,17 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. ОСОБА_3 мотивований тим, що 30.06.2015р. ОСОБА_2 рухаючись на автомобілі НОМЕР_1, у м. Дніпропетровську на а/д Горького-Сухачівка не переконався в безпеці руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016р. справу передано до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.
Відповідно до ст.117 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 116 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Враховуючи положення ст.117 ЦПК України ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вказана справа прийнята до свого провадження.
В судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість її представник надав суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. ОСОБА_3 вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило.
Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, натомість звернулась до суду з заявою, у якій просила справу розглядати за її відсутності.
Враховуючи неявку відповідача, беручи до уваги відсутності заперечень позивача, суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с.7).
Вищевказаною постановою встановлено, що 30.06.2015р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у м. Дніпропетровську на а/д Горького-Сухачівка не переконався в безпеці руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4 Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдані матеріальні збитки (а.с.13-14).
Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля НОМЕР_2, є ОСОБА_4 (а.с. 8), яка відповідно до свідоцтва про шлюб від 06.06.2014р. змінила прізвище на «Гутенко» (з.а.с.8), а отже вона є належним позивачем у справі за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ №4 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Оскільки ОСОБА_2 на момент ДТП правомірно управляв автомобілем НОМЕР_1, суд доходить висновку, що він є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Водночас, якщо цивільно-правова відповідальність власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки застрахована, у разі настання страхового випадку завдана шкода відшкодовується страховиком у межах ліміту відповідальності, встановленого договором або законом.
На час ДТП автомобіль НОМЕР_1, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/ 4656281, укладеним між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 (а.с.34).
Відповідно до висновку експерта автотоварознавця № 3207 від 02.10.2015р., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, складає 109 835,17 грн. (а.с.10-17).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Страхова компанія на виконання умов страхового полісу перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 222 від 22.09.2015р. (а.с.50), а відтак суд не бере до уваги посилання позивача на те, що їй було перераховано страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. у звязку зі зменшенням суми страхового відшкодування на розмір франшизи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на викладене, розмір збитків, які мають бути відшкодовані на користь позивача особою, яка їх завдала, становить 59 835,17 грн. (109 835,17 грн. 50 000, 00 грн.).
Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат, суд доходить висновку про достатність підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 23, 625, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 6, 12, 22, 23, 28, 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст.ст. 10, 11, 79, 84, 86, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,
ОСОБА_3 Іванівни до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) 59 835,17 грн. (пятдесят девять тисяч вісімсот тридцять пять гривень 17 коп.) на відшкодування майнової шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати у розмірі 3 598,35 грн., які складаються з: витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судового збору у розмірі 598,35 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Зазначена апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ст.223 ЦПК України.
СуддяОСОБА_5