АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1703/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1849/К/16 суддя Чайкін І.Б.
Категорія № 39 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Митрофанової Л.В.,
суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,
із секретарем Чубіною А.В.,
за участю - позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради, про визнання заповіту недійсним, -
У С Т А Н О В И Л А:
В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду до ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3 із позовом про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28 січня 2015 року нею та її чоловіком ОСОБА_4 було складено заповіт на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 липня 2015 року її чоловік ОСОБА_4 помер. Після його смерті ОСОБА_2, діючи в інтересах малолітньої, як законний представник ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини, дана відмова була погоджена зі службою у справах дітей Жовтневої районної у місті ради. 12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, як єдиний спадкоємець, та заявою про визнання заповіту недійсним. Однак, 03.03.2016 року постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо визнання заповіту недійсним, оскільки це не передбачено чинним законодавством.
У звязку з цим просила суд визнати недійсним заповіт складений нею та її чоловіком ОСОБА_4, померлим 12 липня 2015 року, оскільки вважає, що цей заповіт втратив свою силу та не створює жодних юридичних наслідків.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Вважає, що судом не взято до уваги те, що заповіт втратив свою силу, оскільки особа, на імя якої його складено відмовилась від прийняття спадщини, та не створює юридичних наслідків. Зазначає, що судом не враховано те, що на момент вчинення правочину заповіту, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, а підстави для визнання заповіту недійсним виникли вже після його складання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 було складено заповіт подружжя, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 за реєстровим № 124, згідно з яким вони на випадок своєї смерті заповіли ОСОБА_3 житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Малинова, 31а (а.с.4).

12 липня 2015 року чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер (а.с.6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради № 1 від 05 січня 2016 року, надано згоду ОСОБА_2, як законному представнику ОСОБА_3 на відмову від спадщини за заповітом (а.с.7).

Постановою приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03 березня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні заповіту подружжя, посвідченого 28.01.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 124, у звязку з тим, що дана дія суперечить нормам чинного законодавства (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що у звязку із відмовою від прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3, заповіт більше не створює юридичних наслідків та має бути визнаний недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час складення заповіту, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та його було вчинено у формі, встановленій законом та дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним.

Статтею 1247 ЦК України закріплено загальні вимоги до форми заповіту. Згідно положень цієї статті заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може

особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1257 ЦК України передбачає підстави недійсності заповіту. Відповідно до ч. 1 наведеної статті визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується самим позивачем заповіт, складений 28 січня 2015 року ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 за їх вільним волевиявлення та спрямований на реальне настання правових наслідків спадкування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, майна належного на праві власності спадкодавцям, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 за реєстровим № 124, тобто відповідає вимогам зазначених вище норм права.

Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія, яка здійснюється субєктом цивільних правовідносин і направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обовязків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону, або шляхом визнання неправомірності, а отже недійсності правочину судом.

Статтею 203 ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У разі, коли воля субєкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню (мало місце насильство, особа перебувала під впливом погрози, обману, тощо), правочин визнається недійсним (ст.ст. 229 - 233 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності заповіту в момент його вчинення.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом того, що підставою для визнання заповіту недійсним є те, що на теперішній час він не спрямований на реальне настання правових наслідків обставин, є безпідставними з огляду на наступне.

Зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні.

Тому, відмова від спадщини не несе за собою наслідків недійсності заповіту, оскільки відносини спадкування не виникли.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом .

Як убачається із матеріалів справи, постановою нотаріусу від 03 березня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні заповіту подружжя, посвідченого 28.01.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 124, у звязку з тим, що дана дія суперечить нормам чинного законодавства.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка та нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на належне йому майно, а саме: житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Малинова, 31а.

Відтак, підстави для визнання заповіту недійсним, відсутні, у звязку з чим у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: