Справа № 135/1209/16-ц
Провадження у справі № 2/135/190/16
06 липня 2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,
представника позивача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Ладижинської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
07.06.2016 ОСОБА_1М звернулася до суду з позовом про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Щорса, 41, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане виконавчим комітетом Ладижинської міської ради від 11.09.2006 року. В будинку зареєстровані: вона її донька ОСОБА_6, колишній чоловік доньки ОСОБА_7, її мати ОСОБА_5 Т та онука ОСОБА_8. Її дочка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2007 року по листопад місяць 2013 року. Шлюб між ними розірвано згідно рішення Ладижинського міського суду від 24.10.2013 року у цивільній справі № 135/1372/13-ц. ОСОБА_7 вселився та проживав у вказаному вище житловому будинку як член сім'ї доньки домовласника ОСОБА_6. Протягом деякого часу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 намагались налагодити стосунки після розірвання шлюбу, проте всі зусилля виявились марними. Тому, на день звернення до суду в будинку проживає вона та її донька ОСОБА_6, її мати ОСОБА_5 Т та онука ОСОБА_8, а ОСОБА_7 з січня 2015 року по теперішній час, тобто більше чим один рік без будь-яких поважних причин не користується спірним житловим будинком і не бере участь у витратах по утриманню будинку. На звернення позивача з проханням знятись з реєстрації відповідач відмовився. Реєстрація відповідача в будинку, що їй належить на праві власності обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки вона має намір оформити субсидію на газопостачання в даному на опалювальний сезон 2016-2017 року. Розмір субсидії залежить від кількості осіб, що зареєстровані в будинку та їх доходів. Відповідач по справі не проживає в будинку та працює на Ладижинській ТЕС де отримує заробітну плату, розмір якої може істотно вплинути на розмір субсидії на опалення її житлового будинку. Позивач, просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримала .
Представник виконавчого комітету Ладижинської міської ради, Вінницької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_1, ОСОБА_3 пояснили, що відповідач ОСОБА_4 з 2015 року по теперішній час не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин.
Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, третю особу, допитавши свідків ОСОБА_1, ОСОБА_3, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 вересня 2006 року, яке видане виконавчим комітетом Ладижинської міської ради, будинок №41 по вулиці Щорса місто Ладижин Вінницької області належить на праві власності ОСОБА_1М.(а.с. 8).
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого по вулиці Щорса в місті Ладижин Вінницької області власником будинку в цілому зазначено ОСОБА_1, будинок має загальну площу 88,4 кв.м. та жилову площу 53,7 кв.м. (а.с. 4-9).
З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що остання з 14.02.1984 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Ладижинської міської ради № 1269 від 02.06.2016 року в будинку за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Щорса, 41 зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.12)
24 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано згідно рішення Ладижинського міського суду від 24.10.2013 року у цивільній справі № 135/1372/13-ц . (а.с.14).
Дані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.
Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, в разі якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ст. 156 ЖК України право на користування житлом мають члени сім'ї, власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Як встановлено судом з показів свідків та письмових доказів, відповідач дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, однак за місцем реєстрації не проживає з січня 2015 року і по день розгляду справи, поважність його відсутності, за адресою реєстрації, в судовому засіданні не підтверджено.
Крім того, ОСОБА_4 був зареєстрований як чоловік доньки позивача, проте шлюб, станом на 2013 рік між ними розірвано, будинок належить позивачу ОСОБА_1, що також знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Тобто, відповідач втратив право користування цим житлом.
Так, ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Ладижинської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 319, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 4 - 8, 10,11, 18, 57 - 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Щорса, 41, що є підставою для зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за даною адресою.
Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн. на користь ОСОБА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Суддя