АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3387/16 Головуючий 1 інст. Єрмак Н.В.
Справа № 643/8113/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія:спори, що виникають із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

іменем України

06 липня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Московський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківської міського управління юстиції про визнання батьківства,-

в с т а н о в и в :

03 червня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_7, звернувся до суду з позовом у якому просив визнати, що він є батьком дитини ОСОБА_8, 01 лютого 2011 року, матірю якого є відповідач ОСОБА_3, а також просив внести відомості про його батьківство в актовий запис про народження вказаної дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 вказував, що він у 2005 році приїхав з ОСОБА_7 в місто Харків для навчання, де відразу поступив навчатися на підготовчі курси ХАДІ (ВНЗ).

Під час навчання, у 2009 році він познайомився з ОСОБА_3, став з нею зустрічатися, підтримувати інтимні стосунки, а через півтори місяці після знайомства переїхав до неї проживати за її фактичною адресою, квартиру №140 секції 7 будинку №41/2 по проспекту Гагаріна в м.Харкові. З того часу, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

01 лютого 2011 року він був присутній при народженні сина у ОСОБА_3, забрав її з пологового будинку. Разом обговорювали питання вибору імені дитини, однак реєстрацію народження сина відповідач в органах РАГСу здійснила без його участі, приховавши факт реєстрації сина на своє, а не на його прізвище, а батьком дитини за її заявою записано під вигаданими даними як ОСОБА_9.

Незважаючи на цю обставину, вони до квітня 2013 року проживали однією сімєю, він допомагав доглядати сина, надавав матеріальну підтримку, разом гуляли. В квітні 2013 року між ним і ОСОБА_3 виник конфлікт, вони посварилися, він переїхав проживати до свого товариша, однак продовжував спілкуватися з сином, проти чого відповідач не заперечувала, приймала від нього матеріальну допомогу, разом відвідували дитячі розважальні центри, кафе, парки, атракціони, де часто фотографувалися разом.

13 листопада 2013 року він виїжджав в ОСОБА_7, повернутися в Харків зміг лише 24 квітня 2014 року у звязку з складною політичною ситуацією в Україні, відразу завітав до відповідачки і їх сина. ОСОБА_3 прийняла подарунки, не заперечувала проти спілкування із сином, однак відповідач категорично відмовляється від офіційного визнання його батьком їх дитини, хоча навіть під час відсутності в Україні ним на користь відповідача для утримання дитини перераховувалися грошові кошти за допомогою платіжних систем, він дуже любить їх дитину, син називає його батьком і він бажає не тільки фактично, а й офіційно визнаватися батьком ОСОБА_10.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлялася, причину неявки в суд для надання особистих пояснень щодо відношенням до позову не повідомила. Представник відповідача проти позову заперечував.

Представник третьої особи Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.03.2016 року позов задоволено.

Суд вирішив визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця Ужда, ОСОБА_7, громадянина ОСОБА_7, батьком малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також внести відомості про ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця Ужда, ОСОБА_7, громадянина ОСОБА_7, як батька малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та вказати прізвище дитини «Беннаі» замість «Кузік», а батьком «Беннаі Надір» замість «Кузік Надір Надірович» в актовому записі про народження дитини № 266, складеного 23.02.2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що рішення суду незаконне і необгрнутоване внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися.

Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідача апеляційну скаргу в суді апеляційної інстанції підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Третя особа просила розглядати справу без участі її представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводі позовної заяви та вимог, розглянутих в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що у відповідача ОСОБА_3 є неповнолітній син. В свідоцтві серії І-ВЛ №227279 від 23.02.2011 року, актовий запис № 266, зазначено, що ОСОБА_8, народився 01.02.2011 року, його матірю вказана відповідач ОСОБА_3, а батьком дитини - ОСОБА_9. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідачем та його представником доводи позивача та його представника не спростовані.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 128 СК України передбачено встановлення батьківства за рішенням суду, в тому числі і за позовною заявою особи, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батьківство дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього кодексу.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Виконуючи зазначені вимоги процесуального закону позивач та його представник надали суду пояснення, письмові докази, фотознімки з зображенням позивача разом з дитиною, разом з відповідачем за обставин, на які посилається позивач, звернулися до суду з клопотанням про призначення судової генетичної експертизи з метою доведення біологічного походження дитини від позивача.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінив надані докази з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, виклавши результат оцінки доказів у судовому рішенні.

Суд правильно надав оцінку письмовим доказам позивача, які підтверджують зазначені ним обставини, зокрема довідкам ВНЗ, у яких навчався позивач ОСОБА_5, довідкам ДМС, світлинам, а також надав у відповідності до положень ст.146 ЦПК України та матеріалів справи оцінку фактам ухилення відповідача ОСОБА_3 від участі в судовій генетичній експертизі.

Разом з тим, відповідач і її представник не надали передбачених ст.ст.57-59, 62-66 ЦПК України, які б спростовували доводи позивача та надані ним і його представником докази.

Відповідач ОСОБА_3 ні в суд першої інстанції, а ні в судове засідання апеляційної інстанції для надання пояснень не зявилась.

Заперечення представника відповідача зосереджені на критиці пояснень позивача та наданих стороною позивача доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що судова генетична експертиза не проведена, начебто, з обєктивних причин і відповідач ОСОБА_3 не зявилась разом з сином до експерта через те, що цього не дозволяв, начебто, стан здоровя дитини, оскільки наявні в матеріалах справи докази, яким суд надав відповідну оцінку, свідчать про ухилення ОСОБА_3 від участі в експертизі, а надані представником відповідача ксерокопії «консультативних висновків спеціаліста» інституту неврології, психіатрії та наркоманії не містить даних, які б вказували, що дитині за станом здоровя спілкування з судово-медичним експертом протипоказано.

Посилання представника відповідача на неузгодженість вказаних в тексті позовної заяви дати повідомлення позивача про вагітність та дати народження дитини не свідчить про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Викладення обставин про відносини сторін та про події в їх спільному житті в позовній заяві не є досконалим, однак на загальний зміст не змінюють і на вирішення спору не вплинули.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

ОСОБА_2