Справа № 392/714/16-ц
Провадження № 2/392/549/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., за участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маловисківської міської ради Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28 січня 2006 року померла його мати ОСОБА_2, після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння № 64, по вул. 40 років Перемоги в м. Мала Виска Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1992 року. Позивач зазначає, що інших спадкоємців у померлої, крім нього, не має. 30 січня 1993 року матір»ю було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 130, за яким вона заповіла вищевказаний будинок позивачу. У квітні 2006 року, перебуваючи на території Російської Федерації в м. Колпино Ленінградської області позивач травмувався, в зв»язку з чим різко погіршився його стан здоров»я і він тривалий час лікувався та за висновком медико-соціальної експертизи йому була призначена ІІ група інвалідності безстроково. З метою прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої матері, проте йому було відмовлено в усній формі у його видачі з тих підстав, що він пропустив встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З наведених вище підстав позивач змушений звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав предявлений ним позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому, та додатково пояснив, що він є юридично необізнаною особою і не знав про встановлений законодавством 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

06 березня 1961 року народився ОСОБА_1, його матір»ю є ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 7).

29 листопада 1968 року внаслідок розірвання шлюбу ОСОБА_3 набула прізвище «Брехунець», що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу (а.с. 8).

26 лютого 1991 року в наслідок укладення шлюбу громадянка ОСОБА_4 набула прізвище «Ніколінко», що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7).

З Свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_4 була власником домоволодіння № 64, по вул. 40 років Перемоги в м. Мала Виска Кіровоградської області (а.с. 9).

28 січня 2006 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Як пояснив позивач йому в усній формі, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері ОСОБА_2 померлої 28 січня 2006 року.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що в квітні 2006 року перебуваючи на території Російської Федерації в м. Колпино Ленінградської області позивач травмувався і тривалий час лікувався та за висновком медико-соціальної експертизи йому було встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1974 від 13 травня 2006 року, Довідкою лікарні № 33 м. Колпино за № 1432 від 09 червня 2006 року, Випискою з медичної карти від 24 квітня 2007 року, Консультативним висновком Черкаської обласної лікарні від 07 вересня 2006 року, Консультативним висновком спеціаліста Черкаської обласної лікарні від 17 жовтня 2007 року, Випискою з історії хвороби № 439 від 30 січня 2008 року, Консультативним висновком Черкаської обласної лікарні від 03 червня 2008 року, Випискою з історії хвороби Черкаської обласної лікарні від 24 лютого 2009 року, Випискою з історії хвороби Черкаської обласної лікарні № 14150 від 10 листопада 2009 року, Консультативним висновком КЗ «ОЛ-ЦЕМД та МЛ» Черкаської обласної ради від 30 липня 2012 року, додатком до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 082706 від 12 вересня 2012 року.

Відповідно до інформації наданої Маловисківською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не зареєстрована, із заявами про прийняття спадщини до майна померлої ніхто не звертався та при житті на випадок своєї смерті заповіт нею не посвідчувався, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, проте пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинен був звернутися до нотаріальної контори до 28 липня 2006 року.

У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контори, після чого вважається таким, прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є тривала хвороба.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції, при невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2, яка померла 28 січня 2006 року, оскільки позивач після смерті спадкодавця тривалий час хворів, при цьому ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України і як свідчить практика Європейського суду з прав людини, особа вправі бути юридично необізнаною.

Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач в інший спосіб захистити своє право не може ніж звернутися до суду, то його позовну заяву необхідно задовольнити та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються інваліди І та ІІ груп.

З пенсійного посвідчення за № НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с. 27).

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача і відповідач у справі не порушував права позивача, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 64, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 28 січня 2006 року, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення буде складено 14 липня 2016 року.

Суддя Д.М. Кратко