Справа № 372/742/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/4444/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 1 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А.,Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди, -

встановила :

у березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила спонукати ОСОБА_2 до виконання мирової угоди визнаної 14.05.2009 року Обухівським районним судом Київської області, а саме придбати у власність ОСОБА_3 однокімнатну квартиру орієнтовно житловою площею 17-20кв.м. в с.м.т. Козин Обухівського району Київської області.

Одночасно з подачею позову, позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила: накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1; Заборонити Реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції здійснювати будь-які дії пов'язані із реєстрацією права власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року заяву задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Заборонено реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції здійснювати будь-які дії пов'язані із реєстрацією права власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що предмет позову не є спільним майном подружжя, а відтак він не підлягає поділу. Зазначає, що позивачка не має жодного права та відношення до зазначеного житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Вид забезпечення позову, про який ставить питання позивач в своїй заяві є співмірним із заявленими позовними вимогами.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

За правилами ч.1,2 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1,3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6,7 вищезазначеної постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд першої інстанції, задовольняючи ухвалу про забезпечення позову, не врахував того, що заявником не було надано належних та допустимих доказів того, кому належить спірний будинок.

Суд першої інстанції також не врахував, що даний будинок є власністю ОСОБА_4, на підставі договору дарування від 24 червня 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про обґрунтованість заявленого клопотання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2016 року скасувати і постановити нову ухвалу. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді