_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5822/16
УХВАЛА

13.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення будівельних робіт,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.12.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення будівельних робіт, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 суму витрат на проведені будівельні роботи в розмірі 281097 гривень 30 копійок; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь позивача в сумі 3095 гривень 80 копійок.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2016 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі.

Позивач в заяві в обґрунтування вищевказаних вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що 16 березня 2009 року між ним ОСОБА_1, з одного боку та відповідачем, ОСОБА_2 з іншого було укладено договір дарування, за яким позивач прийняв в дарунок житловий будинок з надвірними спорудами № 56 «б», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вуд. ОСОБА_3, 56 «б». 10 травня 2016 року Київським районним судом м. Одеси у справі № 520/12362/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Третя Одеська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків його недійсності було ухвалено рішення, яким вищевказаний договір дарування від 16 березня 2009 року, укладений між позивачем та відповідачем було визнано недійсним. 30 листопада 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області залишено рішення суду першої інстанції від 10 травня 2016 року без змін. Позивач стверджує, що оскільки в період з березня 2009 року по листопад 2016 року він вважав будинок своєю приватною власністю, то ним неодноразово проводилися роботи спрямовані на покращення житлових умов в даному будинку. Для проведення даних робіт він уклав договір підряду з ПП НСТ «Днепр». Згідно локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на капітальний ремонт житлового будинку по вул. Вавілова № 56 загальна вартість робіт за цінами станом на 19 травня 2010 року складає 260988 грн. Довідкою про вартість виконаних робіт від 14 червня 2011 року підтверджується вартість виконаних робіт на суму 281097,30 грн. Оскільки на цей час, у зв'язку із визнанням недійсності договору дарування, він втратив право користування житловим будинком по вул. Вавілова № 56 «б», то вважає, що діючим власником йому має бути відшкодовано вартість проведених робіт. З метою забезпечення можливості виконати рішення суду про стягнення витрат на проведення будівельних робіт, позивач вважає, що є необхідність у забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, з наданих до суду відомостей та доказів вбачається наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно відшкодування витрат на проведення будівельних робіт в будинку №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі, в розмірі 281097 гривень 30 копійок.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна за №75520617 від 12.12.2016 року, будинок №56-б, по вулиці Академіка Вавілова в місті Одесі, належить на праві власності ОСОБА_1.

Також з вказаної довідки вбачається, що вказане нерухоме майно під обтяженням або іпотекою не значиться.

До суду надані документи з яких вбачається, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 травня 2016 року у справі № 520/12362/16 визнано недійсним договір дарування від 16.03.2009 року стосовно будинку №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений Третьою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстраційним №4-518, та застосовані наслідки недійсності правочину. 30 листопада 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області залишено рішення суду першої інстанції від 10 травня 2016 року без змін.

З урахуванням вищевикладеного, з наданих до суду документів вбачається, що власником будинку №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі, на цей час є ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; заявленої суми до стягнення та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно відшкодування витрат на проведення будівельних робіт в будинку №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі, яке належить на праві власності відповідачеві по справі ОСОБА_2, заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим суд вважає, що є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 вищевказане спірне нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення будівельних робіт задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/15409/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення будівельних робіт, шляхом:

- накладення арешту на будинок №56-Б, по вулиці Академіка Вавілова, в місті Одесі.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Калініченко Л. В.