Номер провадження: 22-ц/785/7041/16
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеса від 25 липня 2016 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просив суд припинити обтяження права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - скасувати арешт, накладений на нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_3, накладеного постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції б/н від 27.10.2010 року, зареєстрованого Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 02.11.2010 з№ 10435377.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач є власником нежилого приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на яке ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року накладено арешт. По справі, в рамках якої, вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке є предметом спору між сторонами укладено мирову угоду і закрито провадження у справі.

В подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року скасовано арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року.

З метою виконання вищезазначеної ухвали суду, позивач звернувся до державного реєстратора для припинення обтяження на належне йому, майно у чому йому було відмовлено, посилаючись на те, що поданою позивачем ухвалою скасовується арешт, який накладений ухвалою суду, що суперечить відомостям які містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у частині підстави накладення арешту, та обтяжувача.

Станом на теперішній час арешт з належного позивачу, майна не знятий у зв'язку зі знищенням виконавчого провадження.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом, оскільки наявним арештом права позивача, як власника майна, порушуються.

Позивач до судового засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача по справі до судового засідання не з'явився.

Суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 25 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є власником нежилого приміщення офісу-магазину, загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1.

Дана обставина встановлена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року по справі № 2-2812/11, яка набрала законної сили 26.11.2013 року.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року вжито заходи забезпечення позову у справі № 2-2812/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя -накладено арешт, зокрема, на нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що належить позивачу на праві власності.

17.06.2013 року Приморським районним судом постановлено ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у вищезазначеній справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2010 року, якою накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4, а саме: нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 яке має назву «ІНФОРМАЦІЯ_1» (без створення юридичної особи), квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 243,6 кв.м.; від 25.08.2010 року, якою накладено арешт на нежиле приміщення, яке належить ОСОБА_3, загальною площею 95,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2; від 22.03.2011 року, якою накладено арешт на квартиру № 51, яка належить ОСОБА_6, загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4

В матеріалах наявна копія рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 27897387 від 22.01.2016 року, яким відмовлено у скасуванні обтяжень на нерухоме майно, а саме: нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_3, загальною площею 95,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у частині підстав накладення арешту, та обтяжувана існують розбіжності.

Позивач в позові зазначав те, що після отримання вищезазначеного рішення, на підставі наданих роз'яснень, він звернувся до Приморського ВДВС ОМУЮ із заявою від 04.02.2016 року про зняття арешту з нежилого приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Листом від 12.02.2016 року за № 3744 Приморського ВДВС позивачу було повідомлено, що виконавче провадження було знищено за закінченням терміну зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року за № 2274/5.

У зв'язку із зазначеним встановити підстави накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3, а саме нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, постановою Другого ВДВС б/н від 27.10.2010 відповідно до ухвали суду, а також встановити підстави завершення виконавчого провадження і зняти арешт з названого нерухомого майна не є можливим, однак дані твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках не завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на спірне приміщення, а також відсутні відомості на підставі якої саме ухвали, якого суду, по якій справі та від якого числа накладено арешт, а дані відомості відомі тільки зі слів позивача, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не можливо стверджувати, що порушуються права позивача, як власника спірного приміщення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних, суд першої інстанції правильно вважав позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Більш того з матеріалів справи вбачається, що особа на користь якої був накладений арешт на зазначено майно не залучена до участі у справі.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеса від 25 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

А.П. Бабій