АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2016 року даний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (04.04.2012 року) і до досягнення дитиною повноліття.

У межах суми платежу за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру аліментів, а саме встановити їх у розмірі 400 грн. 00 коп. замість 800 грн. 00 коп. В іншій частині рішення просить залишити без змін. Вважає, що рішення суду підлягає зміні у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Відповідач зазначає, що судом не ураховано того, що його матеріальне становище не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 800 грн., оскільки його доходи з 2008 року є нерегулярними та недостатніми, окрім того на його утриманні перебуває непрацездатна дружина та малолітній син. Вказує, що його стан здоров'я не дозволяє ефективно працювати та отримувати доходи, оскільки більшість часу він витрачає на лікування та профілактику захворювань. Зазначає також, що суд повинен врахувати матеріальне становище платника аліментів відповідно до ст. 182 СК України.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився,повідомлявся за адерсою,зазначеною ним у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі.

З огляду на положення ч.5 ст.74 ЦПК України колегія суддів визнала його повідомлення належним,а неявку такою,що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,зазначила ,що ОСОБА_1 не надає їй допомоги на утримання доньки і судом було ураховано усі обставини справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановив суд та убачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2002 року, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом із матір'ю та перебувають на її утриманні.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений ст. 180 СК України.

Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком, як матері ,так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частиною 3 статті 181 цього Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід.

Ураховуючи, що відповідач визнає факт відсутності в нього постійного заробітку у фіксованому розмірі , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, обґрунтовано частково задовольнив заявлені позивачкою вимоги, поклавши на відповідача обов'язок по сплаті аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі та визначивши розмір цих аліментів з урахуванням положень ст. ст. 182 ,184 СК України.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги обставини, які впливають на визначення розміру аліментів та неправильне застосування норм матеріального права безпідставні.

На наявність у відповідача інших утриманців ,в суді першої інстанції він не посилався та такого не доводив,не долучив ніяких доказів на підтвердження такому і до апеляційної скарги,а тому підстав для урахування таких доводів ОСОБА_1 колегія суддів не убачає.

Колегія суддів ураховує також ту обставину, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в судовому рішенні висновків та на їх правильність не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/1884/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9572/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.