Справа № 363/1253/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3214/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 08.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозду Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №K2S4GK00260028 від 21 березня 2007 року в розмірі 69 130,91 доларів США, що еквівалентно 1 072 911 грн. 72 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 1 076 565 (один мільйон сімдесят шість тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 72 (сімдесят дві) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2007 року сторони уклали кредитний договір №K2S4GK00260028, за яким відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 85 012,80 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 20 березня 2027 року, разом зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди в розмірі 0,22% від суми виданого кредиту.

Згідно пп. 2.2.2-2.2.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний виплатити відсотки за користування кредитом та щомісячну винагороду у відповідності до умов даного договору. Погашення кредиту провести в порядку, сумах і строках, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення позичальником будь-якого з обов'язків, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується виплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення.

Згідно п. 2.3.7 кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1 цього договору при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 договору.

21 березня 2007 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (далі поручителі) укладено договори поруки №К2S4GK00260028/01 та №К2S4GK00260028/02.

Відповідно до п. 2 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов'язків по кредитному договору у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п. 4 договорів поруки у випадку невиконання боржником обов'язків по кредитному договору, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 13 договорів поруки зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

17 травня 2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду до кредитного договору згідно якої: пункт 7.1. Договору викладено в наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 21-03-2007 р. по 20-03-2027 р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 90 558,06 доларів США на наступні цілі: у розмірі 70000 доларів США на придбання нерухомості, а також 20 558,06 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту у розмірі 0%, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,07 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:

Щомісяця, починаючи з 11.05.2011 р. в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 903,73 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

У разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в п. 8.1, 7.2 цього договору, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених п. 7.2, 8.1 цього договору , плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплачено позичальником.

При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку:

-в розмірі 100% від розміру неналежно плачених відсотків за користування кредитом;

-в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених в п. 8.1 договору.

Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов'язання по сплаті плати за Кредитом.

У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Банк обумовлює, що на період неналежного виконання позичальником зобов'язань по сплаті плати за цим кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених п. 7.2, 8.1 цього договору, здійснюється зменшення розміру плати за кредитом до суми фактично сплаченої позичальником.

Згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, п. 2.3.3, 8.1 цього договору, понад 1 460 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1 461 дня порушення, вважається простроченою.

Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 50 (п'ятдесят) років.

Відповідачка ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Вимогами ст. 549 ЦК України, передбачено обов'язок боржника в разі порушення зобов'язання передати кредиторові грошову суму штрафу у вигляді процентної ставки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно роз'яснень даних у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідокчого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (правова позиція Верховного Суду України в справі №6-3176цс15 від 17 лютого 2016 року).

Судом встановлено, що внаслідок укладання додаткової угоди до кредитного договору від 17 травня 2011 року збільшено суму кредиту, розмір щомісячного платежу, встановлено нову неустойку та збільшено строк позовної давності, що призвело до збільшення обсягу зобов'язання, як позичальника так і поручителів.

Разом з тим позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували на те, що поручителями надано згоду на зміну зобов'язання боржника щодо збільшення обсягу відповідальності.

Таким чином, зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за кредитним договором припинилися у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їх згоди (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Відтак поруку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід визнати припиненою,а тому позовні вимоги висунуті до них задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитом, станом на 08 грудня 2014 року, складається із:

-заборгованості за кредитом в розмірі 66 395,69 доларів США, що еквівалентно 1 030 461 грн. 10 коп.;

-заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3 804,78 доларів США, що еквівалентно 59 050 грн. 19 коп.,

-заборгованості по комісії в розмірі 151,02 доларів США, що еквівалентно 2 343 грн. 83 коп.,

-пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 79,42 доларів США, що еквівалентно 1 232 грн. 60 коп.

що в загальному розмірі становить 70 430,91 доларів США, що еквівалентно 1 093 087 грн. 72 коп. та сумнівів у суду не викликає.

У той же час ПАТ КБ «Приват Банк» має право на здійснення операцій в іноземній валюті, згідно банківської ліцензії №22 від 05 жовтня 2011 року у відповідності до вимог ст. 5 Декрету КМУ Про валютне регулювання.

Таким чином зазначений кредит правомірно наданий в іноземній валюті, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, як про це просить позивач, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Разом з тим, з загального розміру заборгованості слід вирахувати 1 300 доларів США, сплачених відповідачкою ОСОБА_3 на її погашення, що підтверджується відповідними заявами про переказ готівки від 03 грудня 2014 року, 28 січня, 11 березня, 09 квітня 2015 року.

Таким чином, пред'явлений позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: