У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дем'яносова М.В.,Леванчука А.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі − ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого вказало, що 17 вересня 2008 року з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав 128 150 грн, зобов'язавшись повернути отримані кошти 17 вересня 2018 року.

За умовами цього договору він повинен був щомісячними рівними платежами у розмірі 2 642 грн 91 коп. погашати заборгованість перед банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, відсотків за його користування у розмірі 20,04 % річних, комісії та інших, передбачених договором винагород.

Угодою сторін від 22 травня 2013 року заборгованість за період з часу отримання кредиту зменшена на 289 410 грн 35 коп., але в такому ж розмірі встановлено штраф за порушення будь-якого зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту, збільшено загальний розмір кредитних коштів до 168 160 грн 99 коп., підвищено розмір неустойки до 100 % за неналежне виконання кредитних зобов'язань.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальник передав в іпотеку, належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1, заставною вартістю 160 000 грн, відповідно до іпотечного договору, укладеного з банком від 20 березня 2008 року.

За цим договором іпотека розповсюджується також і на присадибну земельну ділянку площею 1 000 кв. м.

Внаслідок невиконання позичальником кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 18 листопада 2014 року, складає 509 219 грн 36 коп.

З урахуванням наведеного, позивач просив про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з усіма зареєстрованими особами, які проживають у цьому будинку.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 273 257 грн 89 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу нерухомого майна ПАТ КБ «Приватбанк» через укладення від свого імені договору купівлі-продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за початковою ціною не нижче160 000 грн.

В задоволенні вимог про виселення та надання інших повноважень відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 лютого 2016 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2016 року в частині правових підстав у виселенні відповідачів та членів їх сімї змінено. У задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що при ухваленні судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Особам, які підлягають виселенню з житлового приміщення, що є предметом забезпечення за кредитним договором, але придбане не на кредитні кошти, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 109 ЖК України, одночасно надається інше постійне житло.

Про наявність такого постійного житла відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України має зазначити позивач у позовній заяві із зазначенням адреси, або у ході надання доказів під час судового розгляду.

Оскільки спірний будинок, який передано в іпотеку є забезпеченням кредитного договору, але набутий у власність позичальником не на кредитні кошти, а позивач не надав доказів наявності іншого вільного постійного житла, куди мають бути виселені відповідач та члени його сім'ї, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виселення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

А.О.Леванчук