14.07.2016 Єдиний унікальний номер 205/3262/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/3262/16-ц
2/205/1910/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій, просить виселити ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_2, 13.01.2005р.н., з квартири № 774, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Метробудівська, буд. 5. Позовна заява мотивована тим, що відповідач, який є сином позивача, разом зі своїм неповнолітнім сином проживають у належній позивачу квартирі та чинять останньому перешкоди у користуванні нею, шляхом його недопуску до неї.

В судове засідання позивач не зявився, натомість звернувся до суду з заявою, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило.

Представник третьої особи у судове засідання 14.07.2016р. не зявився, хоча повідомлявся належним чином, водночас у судовому засіданні 05.07.2016р. він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт наявності у неповнолітнього ОСОБА_2 іншого житла.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що квартира № 774, розташована в м. Дніпропетровську по вул. Метробудівській, 5, належить позивачу на підставі договору дарування від 11.09.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

З позовної заяви вбачається та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, що він дозволив своєму синові вселитись у вказану квартиру, а відтак суд доходить висновку, що ОСОБА_4 та його неповнолітній син правомірно вселились у жиле приміщення, належне позивачу, з урахуванням чого у них виникло право користування таким приміщенням.

Згідно з ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачу розяснювалось право звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів, проте доказів на підтвердження своїх доводів про наявність у відповідачів іншого житла він не надав, з клопотанням про їх витребування до суду не звертався.

Оскільки у відповідачів із встановлених законом підстав виникло право користування належним позивачу житловим приміщенням, доказів припинення такого права, а також доказів існування у відповідачів іншого житла суду не надано, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову про виселення відповідачів.

Щодо посилань позивача на перешкоджання йому відповідачами у доступі до належного йому майна суд розяснює, що з метою захисту своїх прав він може звернутись до суду з окремим позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на підставі ст.391 ЦК України.

Керуючись ст.109 ЖК Української РСР, а також ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради, про виселення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5