Справа № 449/1284/15 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/783/3028/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, апелянта - ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 сільської ради- ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_7 сільська рада Перемишлянського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про зобовязання відповідачів усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,8436 га, що розташована на території ОСОБА_7 сільської ради Перемишлянського району Львівської області, якою вона володіє на підставі Державного акту ІV - ЛВ № 057110 від 26.12.2001 року, шляхом звільнення відповідачами земельної ділянки та не чинення перешкод в користуванні такою.

Позов мотивує тим, що вона є власником даної земельної ділянки та бажає виділити землю в натурі, однак не може цього зробити, оскільки відповідачі перешкоджають.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_7 сільська рада Перемишлянського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_9усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 земельної ділянки, що розташована на території ОСОБА_7 сільської ради Перемишлянського району Львівської області, яка належить останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №057110 від 26.12.2001 року, шляхом звільнення ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_9даної земельною ділянки.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначають, що спірна земельна ділянка була надана їхньому батьку у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства та вони користуються нею вже вісім років, а тому безпідставними, на їх думку, є посилання суду на те, що вони без будь-якої правової підстави нею користуються, а також те, що позивачка неодноразово зверталась до них з вимогою про звільнення вказаної земельної ділянки. Також вказують, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та в матеріалах справи не міститься жодних належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка належить саме позивачці. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_9, будучи належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилася, причину своєї неявки суду не повідомила, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, апелянта - ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 сільської ради- ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог таким вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,8436 га, розташованою на території ОСОБА_7 сільської ради Перемишлянського району Львівської області, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ № 057110 від 26 грудня 2001 року. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

Згідно експлікації земель, поля №9(рілля), земельна ділянка ОСОБА_5 розміщена під №110, сусідніми землекористувачами є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.8).

Як вбачається з рішення ХV сесії ХХІ скликання ОСОБА_7 сільської ради народних депутатів 12.12.1993 року, передано у приватну власність громадянам ОСОБА_7 сільської ради народних депутатів безкоштовно земельні ділянки у межах населеного пункту у розмірі 0,46 га, зокрема: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - ОСОБА_4, ОСОБА_2І.(а.с.26-27).

Згідно повідомлення ОСОБА_7 сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 25.11.2015 року №152 на полі урочища Кошириска земельні ділянки не надавались нікому із жителів с. Вільховець для товарного сільськогосподарського виробництва. Тому, дане поле №9, площею 12,0867 га знаходиться за межами населеного пункту села Вільховець і було включено в перелік полів для передачі земельних часток (паїв) і видачі держаних актів на право приватної власності на землю жителям села Вільховець (а.с.29).

З акту комісії у складі: голови сільської ради Перемишлянського району, заступника Перемишлянської РДА, головного спеціаліста відділу державного геокадастру та провідного інженера Перемишлянського відділу ЦДЗК від 06.10.2015 року вбачається, що при спробі винести в натурі земельні паї ОСОБА_5- ОСОБА_4, ОСОБА_2 не дають змоги це зробити (а.с.10)

Спеціаліст начальник центру державного земельного кадастру Львівської регіональної філії Перемишлянського районного виробничого відділу ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтвердив, що працівники центру неодноразово виїзджали на місце, щоб винести в натурі земельні ділянки, однак не змогли цього зробити через супротив відповідачів. Зазначив, що земельна ділянка позивачки знаходяться на полі № 9, що за межами населеного пункту с. Вільховець, а земельні ділянки відповідачів розташовані в межах населеного пункту с. Вільховець. Більше того на полі № 9 відповідачі не мають у власності земельної ділянки.

Таким чином, судом вірно встановлено, що відповідачі без правової підстави користуються земельною ділянкою, яка належить на праві власності позивачці, площею 0.8436 га, що розташована на території ОСОБА_7 сільської ради, чинять перешкоди в користуванні такою, чим порушують права останньої щодо можливості володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном. Тому відповідачів слід зобовязати усунути перешкоди у володінні та користуванні спірною земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV - ЛВ № 057110 від 26 грудня 2001 року, шляхом її звільнення, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням вищенаведених обставин,рішення суду в частині задоволених позовних вимог є законним та обгрунтованим, у звязку з чим підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Одночасно, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судових витрат з відповідачів.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати - 487, 20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу - слід змінити, стягнувши порівну з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати - 487, 20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати - 487, 20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу - змінити, стягнувши порівну з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати - 487, 20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_15