Справа № 463/2492/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3098/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Фейір К.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

оскарженим рішенням у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржив представник позивача ОСОБА_2.

У поданій апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що, на його думку, при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Так, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно, на його думку, застосовано строк позовної давності до частини вимог, оскільки згідно ст.20 СК України, такий до спірних правовідносин не застосовується. Крім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що позовну давність застосовано з порушенням вимог ЦК України, без відповідної заяви відповідача. Вважає, що позиція суду першої інстанції щодо обовязку позивача доводити поважність причин несплати аліментів і вину відповідача у такій несплаті суперечить позиції ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також вказує, що судом не досліджено та не враховано причин несплати відповідачем аліментів і, як наслідок, не встановлено наявність чи відсутність вини такого. Також просить апеляційний суд зважити на те, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог у звязку із спливом строку позовної та у звязку із відсутністю вини відповідача суперечить один одному, оскільки відмовляючи у задоволенні позову у звязку із спливом строку позовної давності суд повинен спершу встановити підставність позовних вимог і лише після цього, якщо пропущений строк позовної давності вправі відмовити у задоволенні позову на цій підставі.

На підставі вказаного, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від сплати аліментів з вини останнього. Крім того, в частині позовних вимог за період з січня 2007 року до 01.06.2014 року суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, на підставі ч.2 ст.258 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, зважаючи на наступне.

Виходячи із системного аналізу норм ст.261 ЦК України, колегія суддів вважає, що застосування строку позовної давності можливе лише за умови, серед іншого, встановлення порушення відповідачем прав позивача.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак, статтею 20 СК України, яка є спеціальною по відношенню до вказаної вище загальної норми ЦК України, встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на зазначені вище законодавчі положення, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин строк позовної давності не застосовується.

Крім того, враховуючи, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову і у звязку із безпідставністю позову і за строком позовної давності, колегія суддів вважає, що за умови встановлення судом першої інстанції безпідставності позову, неправильним є застосування строку позовної давності до позовної вимоги в частині, не встановивши порушення прав позивача та підставності цієї позовної вимоги в тій чи іншій частині.

Виходячи з презумпції вини у цивільному праві, закріпленої ст.614 ЦК України, та зважаючи на відсутність будь-якого спеціального регулювання цього питання у Сімейному праві, застосовуючи аналогію закону колегія суддів вважає, що у випадку порушення відповідачем зобовязань по сплаті аліментів, відсутність свої вини у такому порушенні, згідно ч.3 ст.614 ЦК України, зобовязаний довести сам відповідач.

Частиною 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України

Порушення відповідачем зобовязань по сплаті аліментів підтверджується кількома розрахунками заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_3, наданих органами ДВС як на вимоги позивача, так і відповідача (а.с.3, 44-45, 65, 67, 144).

Крім того, як вбачається із заперечень відповідача на апеляційну скаргу останній не заперечує факт виникнення заборгованості із сплати аліментів, однак зазначає, що погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність його вини у виникненні такої заборгованості (а.с.134-138).

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову у звязку із недоведенням позивачем наявності вини відповідача у виникненні заборгованості із сплати аліментів є помилковим, оскільки обовязок доведення відсутності такої вини, за наявності порушення (а воно як вбачається із матеріалів справи є явним і це визнає відповідач), покладається на відповідача згідно ч.3 ст.614 ЦК України.

ОСОБА_3 під час розгляду справи як судом першої інстанції так і апеляційним судом не надав жодних доказів і не вказав будь-яких обставин, які б свідчили про відсутність його вини у виникненні заборгованості із сплати аліментів. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст.314 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Таким чином, зважаючи на вказане колегія суддів приходить до висновку, що в результаті неповного зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, судом першої інстанції ухвалено необґрунтоване та незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.12.2003 року Франківським районним судом м. Львова ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим 15.12.2003 року видано відповідний виконавчий лист (а.с.107).

В процесі виконання ОСОБА_3 вказаного рішення суду у нього виникла заборгованість із сплати аліментів, що підтверджується розрахунками заборгованості такої (а.с.3, 44-45, 65, 67, 144).

Згідно заявленої позовної вимоги, з врахуванням усіх поданих заяв про збільшення такої, остаточно позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_7 в сумі 778432,25 грн., за період із січня 2007 року до травня 2014 року включно та з липня 2015 року до жовтня 2015 року включно (а.с.89-93).

Крім того, встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.04.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015 року, ухвалено, серед іншого, позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 (до зміни прізвища на ОСОБА_7) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Як вбачається із копії матеріалів виконавчого провадження (а.с.41-52), а саме листа Управління СБУ у Львівській області, аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина стягнено до 31.12.2007 року включно (а.с.50).

Крім того, згідно листа та копій виписок по картковому рахунку відповідача, наданих ПАТ «ВТБ ОСОБА_1», аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина стягнено з вересня 2014 року до червня 2015 року включно (а.с.69-73).

Зазначені обставини підтверджуються також і розрахунками заборгованості по сплаті аліментів, наявними в матеріалах справи (окрім червня місяця 2015 року) (а.с.44, 144).

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача наявна заборгованість із сплати аліментів із січня 2008 року до травня 2014 року включно та з липня 2015 року до жовтня 2015 року включно.

Відсутність своєї вини у виникненні заборгованості за вказані періоди відповідач не довів, не навівши жодних обставин, які б свідчили про відсутність його вини та не надав будь-яких доказів, що могли б підтверджувати такі обставини.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача та вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення пені за несплату аліментів в частині, за період із січня 2007 року до грудня 2007 року включно, оскільки матеріалами справи спростовується факт наявності заборгованості у відповідача із сплати аліментів у зазначений період (а.с.44, 50, 144).

Відповідно до ч.3 ст.77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Виходячи із системного аналізу норм ч.3 ст.77 та ст.196 СК України, колегія суддів вважає, що зважаючи на періодичність стягнення аліментів (щомісячно) розрахунок пені за несплату таких повинен проводитися за кожен день прострочення в межах чергового щомісячного платежу, який не був стягнений. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не повинна додаватися до заборгованості за наступні місяці, оскільки строк виконання кожного із щомісячних платежів є різним. Відтак, сума пені, нарахованої за несплату аліментів за той чи інший період становитиме суму такої пені за кожен місяць в межах того чи іншого строку.

Про обґрунтованість такої позиції колегії суддів свідчить і судова практика Верховного Суду України (постанова від 16.03.2016 року у справі №6-300цс16, постанова від 01.10.2014 року, постанова від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13).

Таким чином, колегія суддів не погоджується із розрахунком заборгованості пені у звязку із несплатою відповідачем аліментів, який надає позивач за період із січня 2008 року до травня 2014 року включно та з липня 2015 року до жовтня 2015 року включно.

Заборгованість по пені за прострочення сплати аліментів за кожен місяць у цих періодах, на думку колегії суддів, повинна обраховуватися за наступною формулою:

(сума заборгованості за той чи інший місяць) * 1% пені * (кількість календарних днів того чи іншого місяця) = (сума пені за той чи інший місяць)

В подальшому, загальна сума пені становитиме суму заборгованостей по пені за прострочення сплати аліментів за кожен місяць у згаданих періодах.

На підставі вказаного, здійснивши розрахунок, колегія суддів вважає, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача в межах заявлених позовних вимог становитиме суму:

72,13 грн. (пеня за січень 2008 року)+105,45 грн. (пеня за лютий 2008 року)+120,63 грн. (пеня за березень 2008 року)+122,20 грн. (пеня за квітень 2008 року)+126,27 грн. (пеня за травень 2008 року)+122,20 грн. (пеня за червень 2008 року)+131,09 грн. (пеня за липень 2008 року)+131,09 грн. (пеня за серпень 2008 року)+126,86 грн. (пеня за вересень 2008 року)+131,09 грн. (пеня за жовтень 2008 року)+126,86 грн. (пеня за листопад 2008 року)+134,36 грн. (пеня за грудень 2008 року)+

122,95 грн. (пеня за січень 2009 року)+116,16 грн. (пеня за лютий 2009 року)+133,59 грн. (пеня за березень 2009 року)+135,21 грн. (пеня за квітень 2009 року)+137,79 грн. (пеня за травень 2009 року)+142,01 грн. (пеня за червень 2009 року)+149,90 грн. (пеня за липень 2009 року)+142,80 грн. (пеня за серпень 2009 року)+140,06 грн. (пеня за вересень 2009 року)+145,22 грн. (пеня за жовтень 2009 року)+137,42 грн. (пеня за листопад 2009 року)+165,47 грн. (пеня за грудень 2009 року)+

146,94 грн. (пеня за січень 2010 року)+132,72 грн. (пеня за лютий 2010 року)+146,94 грн. (пеня за березень 2010 року)+148,48 грн. (пеня за квітень 2010 року)+153,43 грн. (пеня за травень 2010 року)+148,48 грн. (пеня за червень 2010 року)+158,61 грн. (пеня за липень 2010 року)+158,61 грн. (пеня за серпень 2010 року)+153,49 грн. (пеня за вересень 2010 року)+162,44 грн. (пеня за жовтень 2010 року)+157,20 грн. (пеня за листопад 2010 року)+162,44 грн. (пеня за грудень 2010 року)+

151,34 грн. (пеня за січень 2011 року)+140,04 грн. (пеня за лютий 2011 року)+164,21 грн. (пеня за березень 2011 року)+162,75 грн. (пеня за квітень 2011 року)+168,82 грн. (пеня за травень 2011 року)+173,96 грн. (пеня за червень 2011 року)+182,32 грн. (пеня за липень 2011 року)+180,14 грн. (пеня за серпень 2011 року)+176,85 грн. (пеня за вересень 2011 року)+178,41 грн. (пеня за жовтень 2011 року)+151,34 грн. (пеня за листопад 2011 року)+174,55 грн. (пеня за грудень 2011 року)+

174,54 грн. (пеня за січень 2012 року)+170,47 грн. (пеня за лютий 2012 року)+192,01 грн. (пеня за березень 2012 року)+185,68 грн. (пеня за квітень 2012 року)+202,42 грн. (пеня за травень 2012 року)+200,27 грн. (пеня за червень 2012 року)+210,81 грн. (пеня за липень 2012 року)+206,18 грн. (пеня за серпень 2012 року)+198,98 грн. (пеня за вересень 2012 року)+205,61 грн. (пеня за жовтень 2012 року)+196,58 грн. (пеня за листопад 2012 року)+216,30 грн. (пеня за грудень 2012 року)+

192,94 грн. (пеня за січень 2013 року)+176,43 грн. (пеня за лютий 2013 року)+202,86 грн. (пеня за березень 2013 року)+208,41 грн. (пеня за квітень 2013 року)+211,93 грн. (пеня за травень 2013 року)+216,56 грн. (пеня за червень 2013 року)+229,58 грн. (пеня за липень 2013 року)+221,91 грн. (пеня за серпень 2013 року)+216,83 грн. (пеня за вересень 2013 року)+232,23 грн. (пеня за жовтень 2013 року)+224,03 грн. (пеня за листопад 2013 року)+256,47 грн. (пеня за грудень 2013 року)+

224,73 грн. (пеня за січень 2014 року)+205,66 грн. (пеня за лютий 2014 року)+237,82 грн. (пеня за березень 2014 року)+221,15 грн. (пеня за квітень 2014 року)+237,82 грн. (пеня за травень 2014 року)+

296,31 грн. (пеня за липень 2015 року)+283,68 грн. (пеня за серпень 2015 року)+288,22 грн. (пеня за вересень 2015 року)+306,24 грн. (пеня за жовтень 2015 року).

Таким чином, підсумувавши зазначені результати, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у звязку із наявною в першого заборгованістю із сплати аліментів, з врахуванням заявлених позовних вимог, становитиме 14217,98 грн. за період із січня 2008 року до травня 2014 року включно та з липня 2015 року до жовтня 2015 року включно.

Крім того, з врахуванням вказаної суми, на підставі ст.88 ЦПК України, зважаючи на положення Закону України «Про судовий збір», в редакціях, які діяли на момент звернення з позовом та подання апеляційної скарги з відповідача слід стягнути в користь держави суму судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 14217 (чотирнадцять тисяч двісті сімнадцять) гривень 98 (девяносто вісім) копійок пені за несплату аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави511 (пятсот одинадцять) гривень 56 (пятдесят шість) копійок судових витрат у справі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_9