Ухвала

іменем україни

13 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в жовтні 2015 року він побачив об'яву про продаж трактора Dongfeng DF-404, ціна якого була вказана 84 тис. грн. Після чого він звернувся за вказаним в оголошенні номером телефону і консультант підтвердила ціну товару. Також запевнила, що трактор він отримає у власність протягом декількох днів після підписання договору і сплати частини вартості товару 30 тис. грн. У зв'язку з чим, 29 жовтня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір № 001694. Того ж дня позивач перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в розмірі 30 тис. грн. Після чого відповідачем було повідомлено, що приймання-передачі трактора не буде, так як для отримання товару позивачу необхідно виконати умови договору від 29 жовтня 2015 року № 001694, які є для нього неприйнятними, у зв'язку з чим він направив відповідного листа відповідачу. Однак відповіді на звернення він не отримав і кошти йому не були повернуті. Позивач вказував, що укладений договір не являється договором купівлі-продажу, на який він розраховував, а є договором лізингу. ОСОБА_2 зазначив, що у нього не було реальної можливості ознайомитись з умовами договору до його підписання, так як вони написані дрібним шрифтом, а представник відповідача всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не надала достовірної інформації та завірила, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати швидко, так як на неї чекають інші особи. Позивач вважає, що умови договору від 29 жовтня 2015 року не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін в договорі. Крім того, позивач вказував, що в спірному договорі недостатньо визначено предмет лізингу та, що його умови не визначають загального розміру лізингових платежів. Окрім того, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснюваний вид діяльності та не дотримано вимог нотаріального оформлення договору. Водночас позивач зазначав, що вказаним договором передбачена жорстка відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов договору (п.12.1), зокрема лізингоодержувач, який ще не отримав транспортний засіб, не може відмовитись від запропонованого; в разі незгоди зі зміною розміру лізиногових платежів лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п.10.15). Лізингодавець навпаки не несе жодної відповідальності. Зазначав, що відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не враховано норми законодавства, згідно яких позивач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору, навпаки, відповідач взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

На підставі вищевикладеного та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 30 тис. грн та 300 грн комісії.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 001694 фінансового лізингу від 29 жовтня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 тис. грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами.

Виходячи із вимог статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно застосував до вказаних правовідносин норми Закону України «Про захист прав споживачів» та встановив, що в спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункти 12.4, 12.7 ст.12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, у відповідності до якої якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо.

Водночас, суд першої інстанції правильно встановив, що спірний договір фінансового лізингу від 29 жовтня 2015 року нотаріально посвідчено не було, хоча такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про недійсність спірного договору фінансового лізингу у зв'язку з його несправедливими умовами, наслідком яких є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, відсутністю нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу та обґрунтовано стягнув з відповідача в користь позивача 30 тис. грн. адміністративного платежу за оформлення договору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 грудня 2015 року по справі №6-2766цс15.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак