АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Кирилюк Г.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6 625 959грн. 24коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 травня 2008р. уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав 580 000 доларів США строком до 29 травня 2023р., та зобов'язався сплачувати проценти щомісячно в останній робочий день поточного місяця.

Позивач стверджував, що відповідач зобов'язання по поверненню кредитної заборгованості не виконував, у зв'язку із чим станом на 4 червня 2013р. виникла заборгованість.

У червні 2014р. позивач збільшив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 9 814 932грн. 63коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 178 975грн 29коп. та заборгованості за відсотками у сумі 3 635 957грн. 33коп.

Рішенням суду від 5 серпня 2015р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та не врахування тієї обставини, що позивачем пропущений строк позовної давності, який повинен обраховуватися від щомісячних платежів, які не були сплачені відповідачем, крім того, позивач пропустив строк позовної давності стосовно позовних вимог про повернення всієї суми заборгованості, так як не звернувся до суду з позовом до червня 2013р.

Також представник відповідача зазначає про порушення судом норм процесуального права, так як судом було відмовлено у витребуванні інформації про списання заборгованості за даним кредитним договором, як безнадійної заборгованості.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/121/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.154, 164 т.5), двічі свого представника після відновлення апеляційного провадження

- 2 -

у судове засідання не направив, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 30 травня 2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 24-12/101, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 580 000 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути до 29 травня 2023р. та сплачувати 14 процентів річних та комісій.

Під час розгляду справи судом відповідач не заперечував отримання кредиту у визначеній договором сумі, що свідчить про виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 3.3.7. та 3.3.8. договору кредиту позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.1.1., 2.4., 2.10. цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; та своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1., 2.4. цього договору.

Пунктом 2.4.5. договору сторони визначили, що сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Згідно п. 4.4. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальникомобов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальникзобов'язанийпротягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатитипроценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування ним, останній платіж вніс 17 лютого 2010р., у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, а доводи про пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,

- 3 -

визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Договором кредиту сторони встановили, як строк дії договору до 29 травня 2023р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів відповідно до погодженого графіку.

Крім того, сторони пунктом 4.4. договору погодили питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 17 лютого 2010р., 5 березня 2010р. черговий щомісячний платіж здійснено відповідачем не було, а тому відповідно до п. 4.4. договору строк виконання зобов'язання змінився і позичальник повинен був повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування ним 4 червня 2010р.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 4 червня 2010 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише у січні 2014р., тобто зі спливом строку позовної давності.

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача була подана заява про застосування позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі 6-249цс15, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 8 серпня 2016р. у межах позовної давності з 21 січня 2011р. по 12 червня 2014р. заборгованість за процентами становить 205 337,87 доларів США.

У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у національній валюті - гривні, виходячи із курсу долара станом на 12 червня 2014р. 11,6547грн.

- 4 -

за долар, отже, заборгованість за процентами становить 2 396 805грн. 27коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що саме в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, проте неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів рішення суду скасовує з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 серпня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 2 393 151грн. 27коп. заборгованості за процентами та 3 654грн. судового збору, а всього 2 396 805грн. 27коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: