Справа № 359/8851/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2777/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 25.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Гуля В.В.,
при секретарі:Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору №К3Н1А800000035 від 16.07.2010 року ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 11 366,27 доларів США на термін до 10.09.2013 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ОСОБА_5 не виконав належним чином зобов'язання за договором, в зв'язку з чим станом на 10.07.2015 року має заборгованість на загальну суму 43 359,98 доларів США, яка складається з: 8 378,30 доларів США- заборгованість за кредитом, 3 094,75 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 796,20 - заборгованість по комісії за користування кредитом, 27 015,07 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 11,45 доларів США- штраф (фіксована частина), 2 064,22 долари США- штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним Договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено письмову вимогу на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначенням необхідності виконання зобов'язань за основним договором, яка була залишена відповідачами без задоволення.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №К3Н1А800000035 від 16.07.2010 у розмірі 43 359,98 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 10.07.2015 року 21,84 гривні за 1 долар США складає 946 982,03 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року позову задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №К3Н1А800000035 від 10.09.2008 у розмірі 16 306,90 доларів США що за курсом Національного банку України станом на 10.07.2015 року 21,84 гривні за 1 долар США складає 356 142,70 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк», звернулося із апеляційною скаргою, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитно-заставний договір №К3Н1А800000035.

Відповідно до розділу 16 «Особливі умови» позичальнику було надано кредит в сумі 11 366,27 доларів США, в тому числі 11 028,25 доларів США - з метою придбання позичальником автомобіля, 7,17 доларів США - з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 330,85 доларів США - з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту на строк до 10.09.2013 року, зі сплатою 16,92 % річних, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 330,85 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту, та винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісячно в розмірі 0,6% від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.15.9 з 11 по 15 число кожного місяця в розмірі 251,63 доларів США, валюта кредиту -USD, долари США (а.с.11-15).

11 вересня 2008 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений Договір поруки б/н (а.с.-16).

Пунктом 16 «Особливі умови» Договору поруки визначено, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 11.09.2008 року №К3НІА800000035, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 11366,27 доларів США, а Боржник зобов'язався виконати зобов'язання з: повернення кредиту у строк з 11 вересня 2008 року по 10 вересня 2013 року включно, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,41 % за місяць, що дорівнює 16,42 % річних у період сплати з 11 по 15 число місяця.

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості (а.с.4-6) встановлено, що за кредитним договором №К3Н1А800000035 від 11.09.2008 року за відповідачем ОСОБА_5 станом на 10.07.2015 року рахується заборгованість на загальну суму 43 359,98 доларів США, яка складається з: 8 378,30 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 094,75 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 796,20 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 27 015,07 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 11,45 доларів США- штраф (фіксована частина), 2 064,22 долари США- штраф (процентна складова).

Місцевим судом встановлено, що нарахування штрафу в сумі 11,45 доларів США, не відповідає вимогам п.13.9 Кредитно-заставного договору (а.с.14-зворот), за змістом якого передбачено зобов'язання позичальника при порушенні будь - якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів, сплатити штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання, а також не відповідає умовам п.13.10 Кредитно-заставного договору, відповідно до якого сплата неустойки за цим договором здійснюється в гривнях України, а якщо кредит видається в іноземній валюті - штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату платежу.

Також, судом першої інстанції встановлено, що Кредитно - заставним договором №К3Н1А800000035 від 10.09.2008 (п.4.4, 1.6 Договору) погашення заборгованості здійснюється шляхом щомісячних платежів в розмірі 351,63 долари США (а.с.11 зв., 16 зв.).

Згідно з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості (а.с.4-6) останній платіж за договором відповідачем ОСОБА_5 був здійснений 20.04.2010 року, за рахунок якого було погашено заборгованість по відсоткам в сумі 63,60 доларів США, заборгованість з нарахованої пені 17,45 доларів США, заборгованість з комісії в сумі 136,40 доларів США (а.с.5).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги (в межах строку позовної давності), суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з даним позовом до суду 21.09.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, визначеного п.13.11 Договору, будь-яких належних і допустимих доказів, щодо поважності причин, з яких позивачем пропущено визначений договором строк позовної давності, суду надано не було, а також не було заявлено клопотання про поновлення порушеного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, місцевий суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах визначеного сторонами строку позовної давності - 5 років та в межах заявлених позовних вимог, тобто за період з 21.09.2010 року по 10.07.2015 року, оскільки позов було пред»явлено 21.09.2015 року.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем нараховано, як пеню так і штрафи, а за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, судом враховано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми закону початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вказана позиція щодо застосування, як загальних так і спеціальних строків позовної давності в кредитних правовідносинах викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року.

Проте, ст. 264 ЦК України встановлює підстави, за наявності яких починається новий перебіг строку позовної давності, незалежно від строку, який сплив до часу виникнення цих обставин, за умови, якщо до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків (див. ч. 1 ст. 11 ЦК).

Норма ч. 2 ст. 264 Кодексу встановлює, що перебіг позовної давності переривається пред'явленням позову до особи, якщо предметом позову є лише частина вимоги.

З викладеного випливає можливість подовження строку позовної давності шляхом пред'явлення лише частини вимоги, якщо за характером відповідного зобов'язання припускається можливість виокремлення такої частини.

Також, необхідно мати на увазі, що частиною вимоги у будь-якому випадку є вимога про відшкодування збитків, сплата трьох відсотків річних за грошовим зобов'язанням (ст. 625 ЦК), а також сплата неустойки (штрафу, пені), якщо вони передбачені законом або договором.

Отже, виходячи із вищевикладеного та зазначених норм права, колегія суддів вирішуючи питання, щодо обгрунтованості доводів апеляційної скарги стосовно переривання перебігу позовної давності вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючиись до суду з даним позовом позивач жодним чином не зазначав, що у даному випадку мало місце переривання перебігу позовної давності і відповідних заяв та доказів на підтвердження цих обставин не надавав.

Про існування даних обставин позивачем було зазначено після ухвалення рішення у справі, в апеляційній скарзі, до якої було додано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2011 року ухвалене у справі за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави, що на думку колегії суддів є новими доказами, які судом першої інстанції не досліджувалися.

При цьому, апелянтом не зазначено жодних поважних причин, які зумовили неподання даних доказів до суду першої інстанції.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про необгрунтоване незастосування судом першої інстанції ст. 264 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було ухвалене рішення за наявними в справі доказами, поданими позивачем.

В свою чергу, апеляційний суд, відповідно до ст.303 ЦПК України, позбавлений можливості прийняти дані нові докази, оскільки поважність причин їх неподачі до суду першої інстанції не встановлена.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Під час розгляду справи апеляційним судом вживалися усі можливі заходи, щодо повного і всебічного з»ясування обставин по даній справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався, а представник банку зобов»язувався подати відповідні докази.

Однак, дані докази так і не було надано на вимогу суду, а належним чином повідомлений представник позивача-апелянта в судове засідання 25 липня 2016 року взагалі не з»явився.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку наданим по справі доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в межах строків позовної давності.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

В.В.Гуль