АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/809/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представників позивача ОСОБА_1.,ОСОБА_2, представника відповідача

ПАТ "ВіЕС Банк" Гавриляка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в силу своїх посадових обов'язків ОСОБА_4 не була особою, яка безпосередньо обслуговує грошові цінності. Такою особою у банківському відділенні є касир або інша особа, яка бере під звіт матеріальні, товарні чи грошові цінності. Порушення допущені нею при здійсненні ідентифікації клієнтів що переказують/приймають грошові перекази через грошові системи не можуть бути підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Зазначає, що висновки суду першої інстанції, що операції стосовно здійснення грошових переказів є її посадовим обов'язком не відповідають дійсності. Такий трудовий обов'язок не передбачений її посадовою інструкцією та не був оформлений ні у вигляді письмового наказу керівництва щодо здійснення грошових переказів, ні усно. Доступи до службових програм (АБС Б2), що дозволяли їй здійснювати відправлення та адміністрування грошових переказів були надані їй для виконання своїх безпосередніх службових обов'язків (заведення та підготовки кредитних проектів, організації роботи щодо продажу кредитних продуктів мікрокредитування, аналізу та оцінки кредитних проектів тощо).

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ПАТ "ВіЕс Банк" Гавриляк А.В. відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи її безпідставною, такою, що задоволенню не підлягає. Звертає увагу на те, що п.2.1 Посадової інструкції фахівця з мікрокредитування, посаду якого займала в банку позивач, не визначає обсягу обов'язків працівника, а передбачає необхідні кваліфікаційні вимоги до останнього. Посади економіста відділу мікрокредитування управління роздрібного бізнесу ОСОБА_4, ніколи не займала і посадової інструкції економіста відділу не підписувала. Крім того, між ОСОБА_4 та ПАТ "ВіЕс Банк" 01.08.2013 року був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно п.1 якого працівник, що займає вказану посаду, безпосередньо пов'язану із зберіганням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому адміністрацією цінностей. Таким чином, позивач підписавши вказаний договір, знала та розуміла, що є особою яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, її дії носять відповідальний характер пов'язаний з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням грошових цінностей. Також, позивач при працевлаштуванні була ознайомлена з вимогами законодавства у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму та внутрішнім документам Банку, в тому числі з питань здійснення фінансового моніторингу. Надання доступу до програмного комплексу Система автоматизації банківської діяльності Б2 (АБС Б2) є можливим лише якщо робота з відповідними програмними продуктами входить до посадових обов'язків працівника, а тому твердження представника ОСОБА_4 про те, що доступи до службових програм позивача дозволяли здійснювати грошові перекази були надані їй для заведення та підготовки кредитних проектів, організації роботи щодо продажу кредитних продуктів, аналізу та оцінки кредитних проектів не відповідають дійсності. Операції щодо виплати грошових переказів в Україні, відправки грошових переказів у іноземній валюті за кордон входили до посадових обов'язків позивача і саме на їх виконання їй було надано доступ до програмних продуктів Системи грошових переказів. Позивач свідомо та добровільно погодилась і фактично приступила до виконання вказаної роботи, що була частиною її посадових обов'язків. Протягом 2013-2015 років від позивача не надходило жодних звернень, скарг, заперечень до керівництва Банку щодо незаконності виконання нею посадових обов'язків з переказу коштів через платіжні системи. Навпаки, за виконання вищевказаних обов'язків позивач отримувала додаткову винагороду у вигляді премій. Вважає, що з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 23.12.2015 року в справі № 6-1093цс15, правовий аналіз п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявності обвинувального вироку суду, як обов'язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.д.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати в нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Тернопільського міськрайонного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Так, судом встановлено, що з 01 серпня 2013 року ОСОБА_4 обіймала посаду фахівця з мікрокредитування ПАТ "ВіЕс Банк" безстроково (правонаступник "Фольксбанк") (а.с.5, 24-25) та була ознайомлена з посадовою інструкцією фахівця з мікрокредитування, затвердженою головою правління 01.08.2013 року, що стверджується підписом ОСОБА_4 на примірнику інструкції (а.с.7-10).

01.08.2013 року між ПАТ "ВіЕс Банк" та ОСОБА_4 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого остання прийняла повну матеріальну відповідальність за збереження переданих цінностей та зобов'язалася вживати заходів для попередження заподіяння Банку збитків (а.с.29).

05.08.2013 року згідно сформованої ОСОБА_4 електронної заявки на ім'я в.о. начальника Тернопільського відділення Банку, через Програмний комплекс обробки документів Lotus Notes, їй було надано доступ до програмного комплексу Система автоматизації банківської діяльності Б2 (АБС Б2), функції якого дозволяли здійснювати банківські операції з грошовими коштами, зокрема перераховувати та одержувати кошти за допомогою платіжних систем, таких як Western Union, Money Gram та інших.

Згідно з положеннями п.1.24 ст.1 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів", переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Факт надання позивачці доступів до міжнародних платіжних систем та можливість виконання нею операцій з грошовими коштами, стверджується також поданими ОСОБА_4 особисто заявами від 16.10.2013 року (для зміни пароля доступу в АБС Б2) та від 08.04.2014 року (для надання розширеного доступу до АБС Б2) через програмний комплекс Lotus Notes.

Наказом голови правління № 301К від 05.10.2015 року ОСОБА_4 звільнено з роботи у зв'язку з втратою довір'я на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.36).

Підставою видачі даного наказу стало допущення ОСОБА_4 Службової недбалості, що полягає у здійсненні на протязі тривалого періоду часу (2013-2015 р.р.) через відділення банку, за її участі, сумнівних фінансових операцій (виплата грошових переказів у іноземній валюті за межі України) у власних інтересах, в інтересах працівників відділення та інших осіб, а також не здійснення та неналежне здійснення ідентифікації учасників таких фінансових операцій (а.с.30-135).

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.28 своєї постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.п.2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-100цс16 наголошує, що розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди, як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.д.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Висновки власника або уповноваженого ним органу про те, що працівник не заслуговує довіри внаслідок вчинення винних дій, повинні ґрунтуватися не на суб'єктивній думці, а на об'єктивних фактах, що доводять наявність провини працівника в заподіянні матеріальної шкоди або вчиненні незаконних дій. Це можуть бути акти ревізій, інвентаризації, контрольних закупівель, тощо.

Відповідно п.18 ст.9 ЗУ "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації - ідентифікувати та верифікувати також особу, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодоодержувача.

Згідно положень ст.2 вищезгаданого Закону конфлікт інтересів - це наявні та потенційні суперечності між особистими інтересами і посадовими чи професійними обов'язками особи, що можуть вплинути на добросовісне виконання нею своїх повноважень, об'єктивність та неупередженість прийняття рішень.

У відповідності до ч.2 ст.55 Закону, Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Встановивши, підтверджені документально факти виконання ОСОБА_4 в період 2013-2015 р.р. фінансових операцій за наявності конфлікту інтересів по відношенню до банку (виконання фінансових операцій у власних інтересах та в інтересах інших фізичних осіб, будучи одночасно клієнтом банку та оператором банку) та без ідентифікації осіб, які здійснювали відправку грошових коштів за кордон та вигодоодержувачів за фінансовими операціями, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку, про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4, як такої, що безпосередньо здійснювала операції, пов'язані з обслуговуванням грошових цінностей, з займаної посади у зв'язку з втратою довір'я згідно п.2 ч.1 ст.41 КзпП,

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи й зокрема, в частині, що доступи до службових програм (АБС Б2), що дозволяли позивачу здійснювати відправлення та адміністрування грошових переказів були надані їй для виконання своїх безпосередніх службових обов'язків (заведення та підготовки кредитних проектів, організації роботи щодо продажу кредитних продуктів мікрокредитування, аналізу та оцінки кредитних проектів тощо) і в силу службових обов'язків вона не була особою, що безпосередньо обслуговує грошові цінності, колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що спростовуються наявними у справі письмовими доказами: посадовою інструкцією фахівця з мікрокредитування (а.с.9), договором про повну матеріальну індивідуальну відповідальність ОСОБА_4 (а.с.29), матеріалами спеціального розслідування з приводу зловживання службовим становищем працівниками Тернопільського відділення № 4 ПАТ "ВіЕс Банк" (а.с.124-131). Зокрема, п.п.3.1.4 посадової інструкції поряд з обов'язками, пов'язаними з залученням і консультацією клієнтів, аналізом платоспроможності клієнтів і оцінкою кредитних ризиків, супроводом кредитів, на які звертали увагу представники позивача, включає виконання позивачем також інших завдань, і зокрема, ідентифікацію клієнтів, інформування про фінансові операції, які відповідно до закону підлягають фінансовому моніторингу, введення інформації до АБС на підставі документів клієнта, іншу діяльність в межах наданих повноважень. При цьому, відсутність даних про конкретизацію клієнта, на підставі даних про якого вводиться інформація до АБС, дає підстави колегії суддів вважати, що така інформація стосується будь-яких клієнтів, в тому числі й тих, що бажають здійснити будь-які грошові операції. Тим самим спростовуються твердження представників позивача, що працюючи на посаді спеціаліста з мікрокредитування і здійснюючи адміністрування грошових операцій клієнтів банку з приводу перерахунку за кордон та отримання з-за кордону грошових коштів, ОСОБА_4 з власної ініціативи допомагала іншим працівникам, в чиї обов'язки входило виконання таких операцій.

Також, з матеріалів проведеної спеціального розслідування обставин зловживання працівниками банку своїм службовим становищем (а.с.127) вбачається, що ОСОБА_4 порушила вимоги Програми ідентифікації та вивчення клієнтів банку, виконуючи операції від свого імені в інтересах невстановлених осіб; не виконувала вимоги розпорядження № 114 від 29.07.2015 року щодо ідентифікації клієнтів, які здійснюють грошові операції без відкриття рахунку, на суму що дорівнює або перевищує 15000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313 ч.1, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є. Фащевська

М.В. Ходоровський