20.07.2016 Справа № 756/7999/16-ц
№756/7999/16-ц
№2/756/4303/16
УХВАЛА

20 липня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з належного їй майна у якому просила зобов»язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт, який, накладений в рамках виконавчого провадження №22996180 з примусового виконання постанови Оболонського районного суду м. Києва №3-9654 від 30.08.2010 року. Також, просила зобов»язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт, який, накладений в рамках виконавчого провадження №28860636 з примусового виконання постанови ВДАІ №006677 від 09.07.2011 року. Крім того, зобов»язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт, який, накладений в рамках виконавчого провадження №31329453 з примусового виконання постанови ВДАІ №154194 від 09.07.2012 року.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява, повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, перелік документів, що подаються до заяви.

Згідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У відповідності до ст. 26 ЦПК України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

У відповідності до абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

В порушення ст. 119 ЦПК України ОСОБА_1 не зазначено доказів та обґрунтувань на підтвердження порушень зі сторони ВДВС, безпідставної відмови у знятті арешту за трьома різними виконавчими провадженнями та не обґрунтовано можливості звернення із даним позовом саме до виконавчої служби. Крім того, позовна заява не містить достатніх відомостей про осіб в інтересах яких здійснювався арешт майна за постановами ВДВС та у зв»язку із чим вчинені вказані обмеження, їх доцільності на даний час.

Крім того, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За правилами ст. 6 п. 3 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об»єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, з огляду на позовні вимоги та кількість арештів про зняття яких йдеться, позивачем судовий збір сплачено не у належному розмірі.

Таким чином, позивачу запропоновано визначитись із складом осіб які мають брати участь у справі, їх процесуальним статусом, вказати осіб в інтересах яких та у з»язку з чим здійснювався арешт майна, належним чином обґрунтувати позовну заяву та доплатити судовий збір.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.07.2016 року для усунення цих недоліків був установлений строк до 15.07.2016 року, однак не більше п'яти днів з часу отримання даної ухвали.

Згідно штампу вихідної кореспонденції Оболонського районного суду м. Києва на супровідному листі копія ухвали про усунення недоліків направлена позивачу 06.07.2016 року.

При цьому, станом на 20.07.2016 року вимоги ухвали суду про усунення недоліків позову не виконано.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить вказані недоліки, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук