Номер провадження: 22-ц/785/4327/16
Головуючий у першій інстанції Маслеников О.А.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Сватаненко В.І.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року,

встановила:

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14.03.2015року ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 напроти будинку АДРЕСА_1 виїхав за межи проїзної частини дороги та допустив наїзд на припаркований біля будинку автомобіль «HYNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу. Автомобіль «HYNDAI TUCSON" був застрахований в страховій компанії «СК «Країна», яка виплатила страхове відшкодування в сумі 42 475грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь:

- не виплачену страховою компанією втрату товарної вартості автомобіля в сумі 7 296,87грн.;

- витрати, які поніс позивач по оренді автомобіля під час ремонту автомобіля «HYNDAI TUCSON" в сумі 23 900 грн.;

- вартість товарознавчого дослідження автомобіля в сумі 1 382,4грн.,

а всього майнову шкоду в сумі 32 579,27 грн.

- моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року позов задоволено частково, суд стягнув з відповідача: майнову шкоду в сумі 32 579,27 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що з вини відповідача позивачу заподіяна майнова та моральна шкода.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «HYNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4, а ОСОБА_2.(позивач) в свідоцтві зазначений як особа, яка має право користування автомобілем(а.с.36).

Під час дорожньо-пранспортної пригоди 14.03.2015року автомобіль «HYNDAI TUCSON», був припаркований біля будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2, виїхав за межи проїзної частини дороги та допустив наїзд на припаркований автомобіль.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_3 за порушення правил дорожнього руху притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.7).

Відповідно до висновку товарознавчого дослідження від 27 квітня 2015 року майнова шкода внаслідок пошкодження автомобіля «HYNDAI TUCSON» складає 49 772,87 грн., в тому числі втрата товарної вартості автомобіля складає 7 296,87 грн.(а.с.8-35).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди не керував автомобілем, а автомобіль був припаркований біля будинку АДРЕСА_1. При цьому суд не врахував роз'яснень, які містяться в пункті 13 ПОСТАНОВИ № 4 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» про те, що право вимагати відшкодування шкоди має особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Однак суд не залучив до участі у справі власника автомобіля «HYNDAI TUCSON» ОСОБА_4.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь не виплачену страховою компанією «СК Країна» втрату товарної вартості автомобіля в сумі 7 296,87грн. Однак позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не надано доказів, які підтверджують страхування автомобіля страховою компанією «СК Країна» (договір страхування чи страховий поліс), та доказів про виплату страхового відшкодування, його розмір. Тому при відсутності відомостей про те, чи виплачувалося страхове відшкодування та в якому розмірі, є безпідставним стягнення з відповідача, нібито не виплачену страховою компанією втрату товарної вартості автомобіля в сумі 7 296,87грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача вартість товарознавчого дослідження автомобіля в сумі 1 382,4грн., однак не надав доказів того, що він поніс ці витрати. В той же час з товарознавчого дослідження вбачається, що його замовником був представник власника автомобіля «HYNDAI TUCSON» ОСОБА_5 (а.с.8), який оплатив вартість дослідження в сумі 1 382,4грн., що підтверджується актом розрахунку вартості від 17.03.2015року(а.с.33).

Позивачем не доведений причинний зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою та орендою позивачем іншого автомобіля. Не надано доказів того, чи знаходився в ремонті автомобіль «HYNDAI TUCSON» під час оренди позивачем іншого автомобіля. Копії квитанцій на а.с.47-48 підтверджують як оплату послуг прокату, так і повернення оплати. Тому стягнення судом вартості оренди автомобіля в сумі 23 900 грн. є також безпідставним.

Позивачем також не доведено заподіяння йому моральної шкоди, з врахуванням того, що він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди та не є власником пошкодженого автомобіля.

Суд також не звернув увагу на те, що цивільна-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується страховим полісом від 16.12.2014року(а.с.61). ОСОБА_3 виконані вимоги п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема про своєчасне повідомлення страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про дорожньо-транспортну пригоду. Страховик в свою чергу відповідно до вимог п.34.1 ст.34 Закону направив свого представника за місцем знаходження пошкодженого автомобіля для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Огляд пошкодженого автомобіля проводився з участю представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_6, про що зазначено в висновку товарознавчого дослідження від 27 квітня 2015 року(а.с.8).

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа має право звернутися до страховика. А особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, на підставі ч.1 ст.1194 ЦК України відповідає за заподіяну шкоду в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Судовий збір, який сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги в сумі 1 212,64 грн., підлягає стягненню на його користь з позивача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 6 квітня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 212 гривень 64 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

В.І.Сватаненко