Справа № 344/7976/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2413/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення.

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його безпідставним, необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції врахував тільки пояснення і докази надані представником позивача ОСОБА_2 та не взяв до уваги його заперечення проти позову, а також проігнорував клопотання про відкладення на інший день судового розгляду справи у зв'язку з необхідністю укладення угоди з адвокатом для надання правової допомоги у справі та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання. Судом також допущено порушення вимог статті 27 ЦПК України. Також судом порушено вимоги статті 168 ЦПК України.

Суд не взяв до уваги та не дав належної оцінки тій обставині, що позивачка звернулась у суд з позовом 17.06.2016 року, а на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві не надала суду жодних доказів, окрім висновку інспектора поліції від 16.01.2016 року. Тим самим позивачка ввела в оману суд стверджуючи, що апелянт здійснює їй перешкоди.

Апелянт зазначає, що суд не навів мотивів чому не приймає до уваги та відхиляє його доводи про те, що ОСОБА_3 не чинив і не чинить перешкоди позивачці у користуванні квартирою, яка належить їм з позивачкою на праві спільної часткової власності на підставі рішення суду про поділ спільного майна подружжя. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні чи відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 5 ЦПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.03.2015 року за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, що в грошовому виразі складає 42 4076,00 гривень; 1/2 частину гаража № 1 по вул. Надрічна, 2 в м. Івано-Франківськ, що в грошовому виразі складає 45 970,00 гривень; автомобіль марки MERCEDEC-BENC 100 В, 1990 р.в., білий, дв. № 520, куз. № VSA4083, д.н.з. НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію CAA549490 від 13.04.2010 р. вартістю 50 000 грн.; причеп, 1996 р.в., сірий, шасі № 000272, д.н.з. 02465ІВ, свідоцтво про реєстрацію IBC109488 від 11.11.1998 р вартістю 20 000 гривень та інше майно (ліжко дитяче, телевізор, холодильник, стіл, диван, комп'ютер, велосипед), всього на суму 27 870 гривень.

Дане рішення набрало законної сили 12.03.2015 року, проте, по даний час відповідачем не виконане. Відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, замінив замки вхідних дверей, на прохання позивачки дублікат ключів не дає, до квартири не впускає.

З метою відновлення свого порушеного права позивачка зверталася до правоохоронних органів, а саме до Івано-Франківського відділу поліції. Згідно висновку, наданого інспектором поліції за результатами розгляду звернення з приводу перешкоджання ним доступу позивачці до квартири АДРЕСА_3 (а.с. 9-10) вбачається, що відповідач замінив замки у вхідних дверях до квартири, а дублікату ключів їй не надав, чим створює перешкоди ОСОБА_2 та їхнім дітям у користуванні наданим житловим приміщенням.

Відповідно до п. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до п. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі «Максименко та Герасименко проти України» за заявою № 49317/07.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд першої інстанції у кінцевому результаті розгляду справи по суті прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом вселення позивачки у спірне житлове приміщення. Факт вчинення відповідачем перешкод позивачці у користуванні житловим приміщенням встановлено судом першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б стверджували про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач уникає можливості вселення позивачки з дітьми у житлове приміщення № 16 по вул. Надрічній 2 в м. Івано-Франківську тривалий час, чим порушує її законні права на користування та розпорядження належним їй житлом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5