НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/66/16
№ 2/183/799/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

секретаря Гончарової С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: орган опіки і піклування Новомосковська міська ради Дніпропетровської області, Новомосковський відділ державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, про визнання місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон і надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньої дитини без згоди батька, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: орган опіки і піклування Немосковської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року до суду з цивільним позовом звернулась ОСОБА_3 про визнання місця проживання малолітньої дитини з нею, та надання дозволу на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон і надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньої дитини без згоди батька, для оздоровлення.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 27 лютого 2016 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 37, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєна прізвище ОСОБА_4. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 30 березня 2016 року прізвище позивачки по даній справі зазначено - ОСОБА_4.

Свої вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що з відповідачем вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2011 року по 15.06.2015 року, коли шлюб був розірваний за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Від спільного життя у них народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за взаємною домовленістю залишилась на її утриманні, та постійно проживає з нею у її квартирі за адресою АДРЕСА_1. Коли у неї стала налагоджуватись особисте життя, поведінка відповідача по відношенні до неї та їхньої дитини значно погіршилась. Він перестав приділяти достатньої уваги дитини, нерегулярно сплачує аліменти, вчиняє сварки. ОСОБА_2Ф на словах погрожував або ж вкрасти доньку ОСОБА_5, або забрати її у неї через суд, тому вона звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дочки з нею .

Крім того, в звязку з тим, що її дочка часто хворіє, вона вимушена з метою її оздоровлення виїжджати за кордон для її оздоровлення. Так, в період з 24.04. 2015 року по 08.05.2015 року вона разом з донькою ОСОБА_5 вже перебувала на території держави Ізраїль, де займалась її оздоровленням. При цьому відповідач, як батько дитини, надавав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд доньки за межі України. Коли ж наприкінці 2015 року вона знову попросила колишнього чоловіка надати такий же дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон у березні травні 2016 року, він в грубої формі їй відмовив. Вона вважає, що дії колишнього чоловіка ОСОБА_2 зашкоджують інтересам їхньої малолітньої дитини, оскільки кліматичні умови Ізраїлю надзвичайно сприятливі для дітей такого віку. Позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері ОСОБА_1 до держави Ізраїль, без отримання згоди батька дитини ОСОБА_2

В заяві про доповнення позовних вимог позивачка просить дозволити тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері ОСОБА_1 до держави Ізраїль, м. Рош Хаайін, на період з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року включно, та два рази на рік на період до 3-х календарних місяців кожного року у будь-яку пору року, починаючи з 01.09.2016 року до досягнення дитиною шкільного віку до 19.03.2020 року для оздоровлення дитини без дозволу батька дитини ОСОБА_2.

У зустрічному позові ОСОБА_2 вказує, що він всіляко намагався зберегти сімю, але його колишня дружина лише ображала його та насміхаючись повідомила його, що вона має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання, та забрати їхню дитину. Він заперечує проти вивезення дитини за кордон і бажає, щоб дитина залишилась разом з ним, за його місцем проживання. Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральній розвиток. Відповідно до ст. 160 ч.1 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла 10-ті років, визначається за згодою батьків. До теперішнього часу він з відповідачкою не дійшли згоди, щодо місця проживання доньки. Зараз дитина проживає з матірю, яка виховує дочку, та перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Але відповідачка не урівноважена людина, емоційно не контрольована. Він не згоден з тим, щоб донька проживала з відповідачкою, наполягає на визначенні місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, її батьком. Це буде в інтересах доньки. Він має місце роботи, достатній заробіток, якім може створити всі необхідні умови для нормального проживання і розвитку дитини. Зараз він проживає у цивільному шлюбі з жінкою, яка не заперечує проти виховання його дочки. Він проживає у 3-х кімнатної квартирі, де створені всі умови для проживання та виховання дитини. Є кімната для дитини, яка обладнана всім необхідним, щоб дитина мала здоровий сон, для навчання, для відпочинку і ігри. Він не вживає спиртні напої, не палить, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Він просить визначити місце проживання дитини з ним.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали, дали пояснення, аналогічні вказаним в позові. Проти зустрічного позову заперечували, та вказали, що ОСОБА_1 .І.І. як мати, піклується за донькою зі всією любовю та відповідальністю. Згідно висновку органу опіки і піклування, не виявлено виняткових обставин, за якими малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, повинна бути розлучена зі своєю матірю, тому враховуючі інтереси дитини було визначено місце проживання дитини разом з матірю. Вони погоджуються з цим висновком. Вона має власне житло за адресою м. Новомосковськ, вул. Радянська. 37/9, яке придатне та облаштоване для проживання разом із нею малолітньої доньки ОСОБА_5, вона працевлаштована, має самостійних дохід, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває. Крім того, в повному обсязі підтримали позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Це необхідно для її оздоровлення. В матеріалах справи достатні докази, що в оздоровленні дитина нуждається, тому позивачка просить надати дозвіл виїзд дитини за кордон до держави Ізраїль на вересень серпень 2016 року, але не менше, ніж 21 день. На постійне проживання до держави Ізраїль малолітню доньку вона вивозити не збирається. Вона просить задовольнити її позовні вимоги, а саме визначити місце проживання дитини з нею, та надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 за кордон у супроводі матері у серпні - вересні 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов, додаткові позовні вимоги не визнали, підтримали зустрічні позовні вимоги. На обґрунтування цього позивач по зустрічному позову послався на те, що відповідачка по зустрічному позову неодноразово здійснювала перешкоди йому у спілкуванні з донькою, яку він дуже любить. Він вважає, що в нього є більше можливостей для надання кращих умов для виховання та проживання доньки. Він заперечує проти виїзду дитини за кордон. Такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Він не згоден з періодами виїзду доньки за кордон, які вказані в заяві про доповнення до позовних вимог. Не достатньо аргументована необхідність оздоровлення дитини у державі Ізраїль. Він просить в позові відмовити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву про визначення місце проживання дитини з батьком задовольнити.

Представник 3-ї особи органу опіки і піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області,позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, вважає за доцільне, в інтересах дитини, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю. Надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері до держави Ізраїль для оздоровлення дитини.

Представник 3-й особи - Новомосковський відділ державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлені в установленому законом порядку.

Вислухавши доводи сторін, їх представників та представника органу опіки і піклування, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2011 року по 15.06.2015 року. Шлюб розірваний за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Від спільного життя у них народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, яким шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірваний, зазначено, що сторони дійшли згоди щодо способів утримання малолітньої дитини, яка після розірвана шлюбу буде проживати з матірю.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що за взаємною домовленістю між ними малолітня дочка ОСОБА_6 залишилась на постійно проживання з матірю у її квартирі за адресою АДРЕСА_1, де вона проживає до теперішнього часу.

Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 24.07.2014 року з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_6 стягнути аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Згідно наданих квитанцій відповідач сплачує аліменти на утримання дочки на користь позивачки - в середньому по 1500 грн. щомісяця.

Відповідно до ст. 161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав з матірю за адресою АДРЕСА_2. Згідно акту обстеження умов проживання житла, складеного органом опіки і піклування Новомосковської міської ради, в родині ОСОБА_3 створені всі умови для всебічного розвитку, утримання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У квартирі все облаштовано для життя з урахуванням потреб дитини. Дитина має власну кімнату, ліжечко, письмовий стіл, шафу для речей, достатньо речей та іграшок, місце для відпочинку та ігри.

З серпня 2015 року ОСОБА_5, 19,03.2013 року народження. відвідує дошкільний навчальний заклад «Росинка» . Згідно характеристики від 25.01.2016 року ОСОБА_5 є доброзичливою дитиною, охоче грає з дітьми, легко іде на контакт.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає неподалік від місця проживання позивачки з дочкою. Вона часто навідується до них, грається з дитиною, гуляє з нею, доглядає за нею за відсутності матері. Стосунки в сімї дочки дуже доброзичливі та теплі.

Суд враховує, що за місцем проживання позивачки з малолітньою дитиною склалися стійки соціально побутові звязки, порушення яких не відповідає інтересам дитини.

Також суд зазначає, що батько дитини належним чином приділяє увагу до розвитку дитини. Моральні якості ОСОБА_2 позитивні, що підтверджується характеристиками з його місяця проживання та роботи.

Свідок ОСОБА_8 позитивно характеризувала ОСОБА_2 у побиті, навила приклад, що він дуже любить доньку, піклується за нею.

Матеріальне забезпечення ОСОБА_2 стабільне, це підтверджується постійним місцем роботи та отримання достатнього для життя і забезпечення родини доходів.

Згідно ч.ч.2,3 ст. 11, ч.ч.1,2ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. На кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, який проживає окремо, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з дитиною.

Аналіз доказів, наданих сторонами, свідчить про те, що батьки належним чином приділяли увагу вихованню та розвитку дитини.

Суд вважає, що наведені сторонами докази ніяким чином не свідчать про те, що хто б то не було з батьків дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків чи виконує їх не добросовісно.

Відповідно до приписів до ч.2 ст.161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Аналізуючі зібрані докази, суд прийшов до висновку, що сторонами не надано доказів того, що хтось із них зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Твердження відповідача щодо аморальної поведінки позивачки, що він підтверджує фотокартками, які є у матеріалах справи, суд зазначає, що не можне встановити коли вони були зроблені. Можливо, що це фото зроблені до заміжжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а можливі після одруження, однак відповідно до ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пояснення позивача по зустрічному позову щодо нестабільного емоційного стану позивачки, наявність шкідливих звичок, таких як зловживання спиртними напоями та відвідування розважальних клубів, як підстави для задоволення його позову, суд аналізуючи надані ним докази, зазначає наступне.

Відповідачка по зустрічному позову ОСОБА_1 на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, до адміністративної відповідальності за невиконання, або неналежне виконання батьківських прав та обовязків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання, та виховання неповнолітньої дитини не притягувалась.

Починаючі з січня 2016 року сторони неодноразово звертались до правоохоронних органів з заявами щодо неправомірної поведінки один до одного. З висновків Новомосковського ВП ГУ НП Дніпропетровської області вбачається, що звернення до правоохоронних органів повязані з спірними питаннями між колишніми подружжями щодо зустріч батька з донькою та не надання згоди батька дитини на виїзд за кордон на оздоровлення дитини. З вищевказаних висновків встановлено, що сторони взаємно ображали один одного, робили вчинки, які свідчать про неприязні стосунки між ними. З пояснень ОСОБА_1, свідка ОСОБА_7 вбачається, що ніколи не перешкоджали зустрічам ОСОБА_2 з донькою. Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що ні ОСОБА_2 ні він, як хрещений батько, не домовлялися з позивачкою на зустрічі, щоб поспілкуватися з дитиною. Але коли вони приїжджали до позивачки без домовленості, то їм не відкривали двері.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною регулюються ст.ст. 151, 153, 157-159 Сімейного Кодексу України. Факти перешкоджання спілкуванню батька з дитиною будуть предметом доказування по цивільній справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яка знаходиться у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

По даній справі вирішується спір вирішується щодо місця проживання дитини з одним із батьків.

Відповідно до принципів (принцип 6) Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, враховуючи надані сторонами докази та встановлені в суді обставини, суд вважає, що підстав для визначення місця проживання дитини з батьком немає, оскільки суду не надано доказів, як підстав передбачених ст. 161 ч.2 СК України, які б унеможливлювали проживання дитини з матір'ю.

Мати дитини - ОСОБА_1, має самостійний дохід, працює провізором в ТОВ «Ледум», її заробіток складає 4000 грн., проживає в квартирі, що відповідає санітарним нормам квартирі за адресою м. Новомосковськ, вул. Гетьманська (Радянська) 37/9, в якій є умови для проживання та виховання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання, вона позитивно характеризується.

Згідно до висновку органу опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 28.03.2016 року, вбачається, що в ході проведеної роботи з батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, не виявлено виняткових обставин, за якими малолітня донька повинна буди розлучена зі своєї матірю, в звязку з чим, враховуючи ставлення батьків до виховання дитини, вік дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне, визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю.

Оцінюючі вище вказані докази, враховуючи вік дитини, якої всього три роки, суд вважає, що за доцільне дитину залишити проживати з матір'ю, що при цьому ніяким чином не впливає на права та обов'язки батька дитини приймати участь в його утриманні та вихованні.

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_10 стосовно надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з метою оздоровлення до держави Ізраїль без згоди батька та в супроводі матері суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька, і матері у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З аналізу вказаних норм випливає, що законодавцем надано право суду приймати рішення, щодо виїзду дитини за кордон, при умові строкової, конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків, який не позбавлений батьківських прав, у надані згоди на конкретний виїзд.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Отже, позивач вправі звернутися в суд із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дочки за кордон, так як батько не надав такої згоди в добровільному порядку, а суд, оцінивши обставини справи, вважає надати дозвіл на такий виїзд.

Суд враховує, що надання такого дозволу відповідає інтересам дитини і дитина виїжджає з метою оздоровлення та відпочинку в чітко визначену країну - до Ізраїль, та на чітко визначений термін та з визначеною метою.

З амбулаторної медичної картки ОСОБА_5 вбачається, що вона хворіє вірусно-респіраторними захворюваннями, вона знаходиться на обліку у сімейного лікаря, згідно висновку якого дитина часто и тривало хворіє простудними захворюваннями. Дитина потребує санаторно-курортного лікування в умовах теплого клімату. З цієї картки вбачається. що за період з липня 2015 року по лютій 2016 року дитина близько 8 разів хворіла на ОРВЗ.

З метою її оздоровлення та відпочинку в період з 24.04. 2015 року по 08.05.2015 року Позивачка разом з донькою ОСОБА_5 вже перебувала на території держави Ізраїль, де займалась її оздоровленням.

Суд вважає надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі матері до держави Ізраїль на строк з 20 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 рокубез дозволу батька дитини ОСОБА_11 для оздоровлення, а також, надати позивачки дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди його батька у супроводі матері на вказаний строк.

Суд вважає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні дочки та можливості спілкування з нею.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 154, 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155, 157, 161, 162 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: орган опіки і піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон і надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини без згоди батька, - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері до держави Ізраіль, на строк з 20 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 року без дозволу батька дитини ОСОБА_2 для оздоровлення.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди її батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 до держави держави Ізраїль, м. Рощ Хаайїн, на строк з 20 серпня 2016 року по 01 вересня 2016 року .

В іншій частині позову, - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: орган опіки і піклування Новомосковська міська рада, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком дитини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Дніпропетровської через Новомосковський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.І Юрєва