АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3986/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3111/16Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І. Пікуля В.П.,

При секретарях: Зеленській О.І., Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України
на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року
по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до них особисто та як представників малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про виселення, -
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач КЕВ м. Полтава МО України звернувся до суду з вказаним позовом, посилались на те, що є організацією, яка веде облік казармено-житлового фонду та здійснює контроль за використання житлового фонду Міністерства оборони України. Протягом 2015 року була проведена перевірка зокрема щодо законності проживання громадян у жилому будинку інвентарний № 38/196, військового містечка АДРЕСА_1 , який згідно Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна є гуртожитком Міністерства оборони України і перебуває на балансі та в оперативному управлінні КЕВ м. Полтави. Перевіркою встановлено, що у вищевказаному гуртожитку в кімнаті 117 до квітня 2015 року проживали: наймач ОСОБА_1 , 1978 року народження, його дружина ОСОБА_2 , 1983 року народження, неповнолітні діти ОСОБА_3 , 2004 року народження та ОСОБА_4 , 2009 року народження, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу із наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України від 18 квітня 2015 року № 99 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання з дисциплінарного порядку). Просило, виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з гуртожитку по АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення та стягнути понесені судові витрати.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодилося КЕВ м. Полтави МО України та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України є організацією, яка веде облік казармено-житлового фонду та здійснює контроль за використання житлового фонду Міністерства оборони України.
Протягом 2015 року була проведена перевірка зокрема щодо законності проживання громадян у жилому будинку інвентарний № 38/196, військового містечка АДРЕСА_1 , який згідно Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна є гуртожитком Міністерства оборони України і перебуває на балансі та в оперативному управлінні КЕВ м. Полтави.
Перевіркою встановлено, що у вказаному гуртожитку в кімнаті 117 до квітня 2015 року проживали: наймач ОСОБА_1 , 1978 року народження, його дружина ОСОБА_2 , 1983 року народження, неповнолітні діти ОСОБА_3 , 2004 року народження та ОСОБА_4 , 2009 року народження, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу із наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України від 18 квітня 2015 року № 99 ОСОБА_1 07.04.2015 року звільнений з військової служби у запас за пунктом «ж» ( у зв`язку з позбавленням військового звання з дисциплінарного порядку) ( а.с.12).
Відповідно до актів перевірки проживання сім`ї ОСОБА_1 в гуртожитку КЕВ м. Полтава від 18.01.2016 року, 21.03.2016 року та 19.07.2016 року вбачається, що сім`я в складі: ОСОБА_1 (наймача), ОСОБА_2 (дружини), ОСОБА_3 , 2004 року народження (дочки), ОСОБА_4 , 2009 року народження (дочки) за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 не проживають з лютого 2014 року по липень 2016 року, місце їх знаходження невідоме (а.с. 12а-14).
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивач надавши докази, які підтверджують ту обставину, що відповідачі та їхні неповнолітні діти у спірному гуртожитку не проживають, а лише зареєстровані у ньому, вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав, пред`явивши позовні вимоги про виселення осіб, які у гуртожитку не проживають, а лише зареєстровані у ньому.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнання особи, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 132 ЖК УРСР врегульовано питання виселення із гуртожитків.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року, передбачено, що громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.
У зв`язку з цим слід розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.
У відповідності до ч.3 ст.1 Закону України від 04.09.2008 № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", «Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.».
Оскільки будинок інвентарний № 38/196, військового містечка № 38 Полтавського гарнізону, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 є гуртожитком Міністерства Оборони України та перебуває на балансі та в оперативному управлінні позивача, на нього не поширюється дія норм Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків».

Таким чином, звертаючись до суду з позовом саме про виселення ОСОБА_5 та членів його сім`ї, КЕВ м. Полтави вірно обрало спосіб захисту, а висновок суду про відмову в позові з цих підстав є помилковим.
Стосовно вимог про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та доводів апеляційної скарги КЕВ м. Полтави, слід зазначити наступне:
Питання виселення з гуртожитку та захист житлових прав мешканців гуртожитків регулюється статтею 132 ЖК УРСР, абзацом 2 пункту 40 розділу VII Примірного положення про гуртожитки, а саме, інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті 132 ЖК УРСР, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Тобто ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки передбачено перелік підстав, за наявності яких мешканця гуртожитку може бути виселено без надання іншого жилого приміщення і цей перелік є вичерпним.

Інструкція також передбачає підстави виселення військовослужбовців із гуртожитку. Пунктом 5.10 зазначеної Інструкції передбачено, що особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК», з послідуючими змінами визначено, що оскільки в силу ст.125 ЖК деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався. (п. 20).
Відповідно до витягу із наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України по особовому складу) від 22 квітня 2015 року № 171 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» ( у зв`язку з позбавленням військового звання з дисциплінарного порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 07 квітня 2015 року. Тут же, вбачається, що на військовій службі ОСОБА_1 перебував з 18.11.2011 року. ( а.с.45).
З відповіді командира військової частини НОМЕР_1 щодо періоду проходження військової служби колишнім військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що останній з 01.08.1995 року по 24.06.2000 року був курсантом Київського інституту військово-повітряних сил; з 24.06.2000 року по 29.12.2006 року - проходив військову службу в Збройних Силах України; 29.12.2006 року - звільнений з військової служби у запас у зв`язку з скороченням штатів; з 07.04.2008 року по 14.07.2008 року - проходив службу інспектором відділу нагляду і безпеки Божківської виправної колонії управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Полтавській області; 14.07.2008 року звільнений зі служби у запас Збройних Сил України за власним бажанням; з 02.11.20011 року по 22.04.2015 року проходив військову службу в Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_1 ); 22.04.20015 року звільнений з військової служби у запас у зв`язку із позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

Оскільки, трудові відносини між відповідачем та ЗС України припинилися, внаслідок звільнення за порушення трудової дисципліни, однак на військовій службі взагалі відповідач перебував більше 10 років, тому останній є таким, що не підлягає виселенню в силу ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення.
Право дружини та дітей на проживання у кімнаті АДРЕСА_4 , є похідним від права на це житло у військовослужбовця ОСОБА_1 , а відтак вони також не підлягають виселенню.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було ухвалене рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
В позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з гуртожитку по АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.
Судді: /підпис/ Обідіна О.І. /підпис/ ОСОБА_6 .
КОПІЯ
ВІРНО: суддя Апеляційного суду
Полтавської області ____________ Панченко О.О.