Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного підприємства «Лео» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного підприємства «Лео» (далі - ПП «Лео») на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 785,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2015 року становить 254 675 грн 17 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 012 Є/V-U, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 14 березня 2013 року; на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком, ОСОБА_4 та ПП «Лео» цього ж дня було укладено договори поруки.

Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконують, у зв'язку із чим станом на 13 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 33 011,83 доларів США, проте враховуючи, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року з відповідачів було стягнуто солідарно на користь банку заборгованість у розмірі 174 073 грн 63 коп., що еквівалентно 21 798,98 доларів США, а тому банк просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 11 785,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2015 року становить 254 675 грн 17 коп., тобто різницю між наявною заборгованістю та стягнутою за рішенням суду.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзіПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на час звернення позивача із цим позовом до суду заборгованість відповідачів за рішенням суду від 24 грудня 2013 року була повністю погашена, а розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, не відповідав фактичним обставинам справи, у зв'язку із чим дійшов висновку про відсутність порушень відповідачами прав позивача.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 012 Є/V-U, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 14 березня 2013 року (а. с. 14-16).

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ПП «Лео» були укладені договори поруки № № 012/1 та 012/2 (а. с. 17).

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПП «Лео» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 012 Є/V-U у розмірі 174 073 грн 63 коп. Відстрочено виконання рішення строком на шість місяців з дня набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником здійснювались оплати заборгованості за кредитом, що підтверджується платіжними дорученнями (а. с. 52-55); крім того, в матеріалах справи міститься постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 19 лютого 2015 року у зв'язку з повною сплатою суми боргу і переведенням її стягувачу згідно з розпорядженнями (а. с. 56).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на те, що у зв'язку з несвоєчасним та неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань станом на 13 березня 2015 року наявна заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 33 011,83 доларів США, яка складається з: 10 161,97 доларів США - заборгованість за кредитом, 12 662,05 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 10 187,81 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, проте враховуючи, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року з відповідачів стягнуто 21 798,98 доларів США, банк просив стягнути з них різницю у розмірі 11 212,85 доларів США, а також штрафи відповідно до договору, а саме: 11,57 доларів США - фіксована частина і 560,64 доларів США - процентна складова, у зв'язку із чим вважав, що загальний розмір заборгованості становив 11 785,06 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що повне погашення заборгованості за кредитним договором мало місце ще до звернення позивача до суду із цим позовом, а його розрахунки не були належним чином сформульовані, є суперечливими та плутаними.

Згіднозі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із результатів системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули та не врахували, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року заборгованість відповідачів була стягнуто станом на 08 травня 2012 року, в той час як фактичне повернення кредитних коштів відбулося у лютому 2015 року, у зв'язку із чим позивач має право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, за вказаний період; при цьому, відмовляючи у задоволенні позову з підстав суперечливості та плутаності розрахунку заборгованості, суди попередніх інстанцій усунулися від вирішення спору по суті та не врахували, що, перевіряючи надані сторонами розрахунки та контррозрахунки, саме суд здійснює остаточний розрахунок та визначає розмір заборгованості.

Таким чином, неповнота з'ясування судами попередніх інстанцій обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана