Справа № 274/6230/14-ц
Провадження № 2/0274/45/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді: Зайцева А.В. з участю секретаря Берестюк О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та визнання недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28.12.2007 року, визнання недійсним реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, посилаючись на те, що оспорюваний договір суперечить вимогам чинному законодавству, а тому є недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

Так, вказаний договір ним був укладений на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 грудня 2007 року.

Свідоцтво про право власності на житло видане згідно розпорядженням (наказом) Управління ЖКГ та з питань НС Бердичівського міськвиконкому Бердичівської міської ради від 25 грудня 2007 року за № 19240.

В зв"язку з тим, що в кв.№93 будинку №1 про вул.Паризької Комуни, м.Бердичева на 26 грудня 2007 року були зареєстровані, та проживали його дочка, та її малолітній син, яка дозволу на приватизацію квартири від свого імені та імені малолітньої дитини не давала, при проведені приватизації даної квартири Бердичівською міською радою не були враховані інтереси його доньки, та інтереси її малолітньої дитини - ОСОБА_3

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 09.11.2011 року яке набрало чинності 23 січня 2012 року, розпорядження органу приватизації - відділу житлово-комунального господарства та з питань НС Бердичівського міськвиконкому, Бердичівської міської ради від 25.12.2007 року за № 19240 про приватизацію квартири АДРЕСА_3 було скасовано, визнано не дійсним свідоцтво про право власності на житло видане згідно з розпорядженням (наказом) Управління ЖКГ та з питань НС Бердичівського міськвиконкому Бердичівської міської ради від 25 грудня 2007 року за № 19240, та визнано недійсною реєстрацію за ним права власності на квартиру АДРЕСА_4.

Встановлені судом порушення під час приватизації ним спірної квартири, дають підстави для визнання того, що зміст договору купівлі-продажу квартири суперечить ЦК України, та іншим актам цивільного законодавства.

У відкритому судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачки позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що за вказаних в позові обставин ніякого порушення права позивача не відбулося, позивач без тиску уклав договір купівлі-продажу, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

З'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст.10 ЦПК України та у відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_5 згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане згідно розпорядження (наказу) Управління ЖКГ та з питань НС Бердичівського міськвиконкому Бердичівської міської ради від 26 грудня 2007 року за № 19240, належала позивачу ОСОБА_1.

Підставою для приватизації даної квартири стала заява ОСОБА_1 про передачу квартири в приватну власність.

Згідно довідки ПП „Житлосервіс 5 ОСОБА_1 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки ПП „Житлосервіс - 5 дочка позивача ОСОБА_4 проживає і була зареєстрована з 1981 року за адресою: АДРЕСА_6, і разом з нею був зареєстрований її малолітній син ОСОБА_3.

У відповідності до п.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність з письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Відповідно до вимог ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Ст. 47 Конституції України зазначено, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

У ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-Ш із змінами та доповненнями («Право дитини на житло»), зазначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.2002 року № 2482-ХП з подальшими змінами та доповненнями, до членів сім»ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно п. 5 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству»від 15.09.1992 року № 56 до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до п. 21 зазначеного «Положення...» у довідці про склад сім»ї вказуються члени сім»ї наймача, які прописані та мешкають разом із ним, а також тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло.

Ст. 47 Конституції України, зазначено, що ніхто не може бути позбавлений права на житло інакше як на підставі рішення суду.

Відповідно до постанови РМ УРСР від 19.05.1989 р. № 142 - „Про затвердження Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання та ремонт", відповідно до п.9 - громадянин, який бажає придбати у власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сімї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку.

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 09.11.2011 року встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1 неправомірно оформив, та одержав свідоцтво про право власності на спірну квартиру. При приватизації квартири не було отримано письмової згоди всіх повнолітніх членів сімї, зокрема ОСОБА_4, яка постійно мешкала в даній квартирі, а також були порушені права її малолітнього сина.

У звязку з зазначенними та встановленними судом обставинами, вказаним рішененям суду було скасувано розпорядження органу приватизації - відділу житлово-комунального господарства та з питань НС Бердичівського міськвиконкому, Бердичівської міської ради від 25.12.2007 року за № 19240 про приватизацію квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_1, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_7, яке було видане ОСОБА_1 26.12.2007 року, визнано недійсною реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1.

Відповідно до договору купівлі продажу від 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2А прийняла у власність АДРЕСА_8.

Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Виходячи з наведенних норм закону, Бердичівським міськрайонним судом в своєму рішенні від 09.11.2011 року було встановлено, і з таким висновком погодилася колегія суддів апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2012 року про те, що зміст договору купівлі-продажу квартири який оспорюється суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі - продажу квартири підлягають задоволенню.

Оскільки право власності на об"єкти нерухомого майна підлягає державній реєстрації, то рішення суду про задоволення позову про визнання договору недійсним є підставою для скасування здійсненої раніше державної реєстрації права власності на це майно за відповідачем по справі.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Так, згідно ст. 156, 157 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність , це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ч. 1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатисяпро порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 у 2007 році надав довіренність ОСОБА_5, якою уповноважив його оформити необхідні документи для приватизації займаного ним житла, і в подальшому його відчуження.

ОСОБА_5 діючи від його імені на підставі довіренності отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру, а затим уклав з відповідачкою по справі, яка є його дружиною договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_7. При цьому, ОСОБА_5 повідомив нотаріусу про те, що треті особи не мають права на квартиру, осіб, які не досягли 18 років та мають право користування вказанною квартирою немає.

Як вбачається з пояснень позивача, до прийняття рішення Бердичівського міськрайонного суду від 09.11.2011 року, яке набрало чинності 23 січня 2012 року, ОСОБА_1 вважав і був впевнений, що дії ОСОБА_5 по оформленню документів по приватизації квартири та в подальшому оформленню договору купівлі - продажу були добросовістними, та такими, що відповідають вимогам закону.

Таким чином, про порушення його прав та прав його дочки та неповнолітнього онука які були допущені ОСОБА_5 під час проведення приватизації їх помешкання та відчуження спірної квартири ОСОБА_1 стало відомо лише 23 січня 2012 року, а тому суд вважає, що перебіг строку позовної давності слід рахувати саме з цієї дати, а датою звернення ОСОБА_6 з позовом до суду є 12.11.2014 року.

За таких обставин, керуючись ст.10, 60, 61, 84, 85, 88, 197, 209, 212 - 214 ЦПК України, ст.215, 216, 346 ЦК України, ст.103, 104, 106 Житлового Кодексу України, ст.2, 8 Закону України „ Про приватизацію державного житлового фонду, п.5 «Положення про порядок передачі квартир( будинків) у власність громадян»затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. № 6, суд, -

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири № 93 в житловому будинку № 1 по вул.Паризької Комуни в м.Бердичеві Житомирської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі № 6502.

Визнати недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_9, за ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: