Справа № 463/5473/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/1673/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, -

в с т а н о в и л а:

Оскарженою ухвалою в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при постановленні зазначеної ухвали порушено норми процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що боржником у зведеному виконавчому провадженні виступає тільки він ОСОБА_2, а держаний виконавець, виносячи оскаржену постанову зазначений факт проігнорував, оскільки закон не передбачає можливості часткового зупинення чи поновлення виконавчого провадження. Крім того, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що майно, на яке звертається стягнення належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної власності, по ? ідеальній частці, а відтак за зведеним виконавчим провадженням, на думку апелянта, можна звертати стягнення лише на власне майно боржника, а не третіх осіб, які не є стороною виконавчого провадження, в результаті чого порушено вимоги ст.366 ЦК України. Звертає увагу апеляційного суду також на те, що державним виконавцем та судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що до участі у виконавчому провадженні в якості субєкта оціночної діяльності залучено, всупереч вимогам ч.1 ст.128 ГК України, фізичну особу ОСОБА_6. Вважає також безпідставним покликання суду першої інстанції на норми ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки обставини, що досліджувалися у справі №463/5679/14 за його скаргою на дії державного виконавця існували станом на 2014 рік. Крім того, вказує і на порушення, на його думку, судом першої інстанції положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та остаточних рішень Європейського суду з прав людини в частині щодо дотримання принципу законності права на володіння майном і позбавлення майна не тільки на нормах національного законодавства, а й Конституції тої чи іншої держави.

Відтак на підставі вказаного вважає, що судом першої інстанції не дотримано обовязкових вимог процесуального закону, а відтак просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 28.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся в Личаківський районний суд м. Львова із скаргою на дії головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Шестака О.В., заінтересовані особи: ФОП ОСОБА_6, ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_5 у якій просив визнати незаконними дії субєкта оскарження в частині винесення постанови про поновлення виконавчого провадження №33534427 від 13.10.2015 року та в частині винесення постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №33534427 від 15.10.2015 року, а також визнання незаконними та скасування відповідних постанов (а.с.4).

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 2 і 3 ст.387 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно розяснень, наданих в абз.5 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся в Личаківський районний суд м. Львова із скаргою, у якій покликався на незаконність, на його думку, дій ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області, повязані із оцінкою нерухомого майна ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 106 та просив визнати недійсною рецензію на звіт про вартість такого нерухомого майна (а.с.1-9, справа №4с/463/3/15).

05.12.2014 року, під час розгляду зазначеної скарги було постановлено ухвалу про зупинення реалізації арештованого майна до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 13.10.2014 року у звязку із оскарженням останнім оцінки майна, визначеної за результатами рецензування (а.с.160).

Згідно п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом реалізації арештованого майна.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку зупинення виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється до закінчення строку дії зазначених обставин.

На виконання зазначених вимог закону та ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 05.12.2014 року, державним виконавцем 16.12.2014 року було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №33534427 (а.с.162).

За результатами розгляду згаданої скарги ОСОБА_2 від 13.10.2014 року, Личаківським районним судом м. Львова 10.02.2015 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні такої скарги (а.с.102-104, справа №4с/463/3/15).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08.05.2015 року вказану ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення (а.с.149-150, справа №4с/463/3/15).

Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Як вбачається із матеріалів справи 17.09.2015 року стягувач звернувся до ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області із клопотанням про поновлення виконавчого провадження у звязку із усуненням обставин, що були причиною для його зупинення (а.с.164), долучивши до такого копію ухвали Апеляційного суду Львівської області від 08.05.2016 року (а.с.171-174).

Постановою головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області Шестаком О.В. 13.10.2015 року поновлено виконавче провадження (а.с.176).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з постановленням ухвали Апеляційним судом Львівської області 08.05.2015 року, строк дії обставин, у звязку з якими зупинялася реалізація арештованого майна, закінчився, а відтак державний виконавець виніс постанову про поновлення виконавчого провадження з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незаконності, на думку апелянта, постанови головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О.В. від 15.10.2015 року про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом іпотеки, а відтак і майном на яке звернено стягнення є нерухоме майно, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а саме приміщення виробничого цеху з підвалом, позначене в поверхневому плані літерою «Т-2», загальною площею 1732,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 106.

Згідно ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» субєктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Частинами 1, 2 ст.19 зазначеного закону передбачено, що рішення про видачу сертифіката приймається Фондом державного майна України. Для розгляду питання про видачу сертифіката суб'єкт господарювання подає до Фонду державного майна України такі документи: заяву про видачу сертифіката за формою, встановленою Фондом державного майна України; довідку про оцінювачів, які працюють в його штатному складі, за формою, встановленою Фондом державного майна України; копії кваліфікаційних свідоцтв оцінювачів, зазначених у довідці. Розгляд та перевірка документів, поданих суб'єктом господарювання, здійснюються Фондом державного майна України у строк, що не перевищує тридцяти днів від дати їх подання.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Фонд державного майна України відмовляє у видачі сертифіката у випадку, серед іншого, неподання суб'єктом господарювання принаймні одного з документів; недійсності або недостовірності хоча б одного з поданих документів чи зазначення в них свідомо неправдивих даних; ліквідації суб'єкта господарювання.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи №4с/463/3/15 за скаргою ОСОБА_2 від 13.10.2014 року та ухвал Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2015 року та Апеляційного суду Львівської області від 08.05.2015 року судами вже досліджувалося питання «відповідності» оцінювача ОСОБА_6 вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а відтак, на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Також, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, особа, яка подала скаргу не вказав жодних обставин та не надав будь-яких доказів на їх підтвердження, що свідчили б про незаконність винесеної постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 15.10.2015 року та/або порушення такою його прав чи інтересів.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про необґрунтованість поданої скарги і постановив у звязку з цим законну та обґрунтовану ухвалу. При цьому, доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Пунктом 1 ч.1 ст.312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржену ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_7