Справа № 342/168/15-ц
Провадження № 2/342/256/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення вкладу та відсотків,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, в якому просить стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в його користь суму внеску за договором банківського вкладу № SAMDNWFD (вклад «Стандарт» на 1 місяць) від 24.01.2014 року у розмірі 2000 (дві тисячі доларів США, відсотки за договором банківського вкладу № SAMDNWFD (вклад «Стандарт» на 1 місяць) від 24.01.22014 року у розмірі 142.60 доларів США, суму внеску за договором банківського вкладу № SAMDNWFD (вклад «Стандарт на 3 місяці) від 24.01.2014 року у розмірі 12000 гр. , відсотки за договором банківського вкладу № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт» на 3 місяці) від 24.01.2014 року у розмірі 2079.12 грн. В позові зазначив, що він 24.01.2014 року уклав два депозитні договори вклад «Стандарт» в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до договору банківського вкладу № SAMDNWFD (вклад Стандарт «) він передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 2000 доларів США терміном на 1 місяць, до 24.02.2014 року, зі сплатою 7 % річних. Відповідно до договору № SAMDNWFD200 він передав, а банк прийняв 12000 грн. терміном на 3 місяці до 24.04.2014 року, зі сплатою 17% річних.

Строк дії договору № SAMDNWFD вклад «Стандарт» закінчився 24.02.2014 року, але відповідно до п. 6 вказаного договору строк його дії продовжується автоматично на той же термін, у разі якщо вкладником до закінчення строку дії договору не виявлено бажання забрати вклад разом з процентами. Він неодноразово звертався до банку з проханням повернути йому вклад та нараховані відсотки, однак, банк йому відмовив пропонуючи різні варіанти реструктуризації його вкладу, що його не влаштувало.

Строк дії договору № SAMDNWFD200 вклад «Стандарт» закінчився 24.04.2014 року, після цього він також неодноразово звертався до банку про виплату йому його вкладу та нараховані відсотки, відповідь була негативною.

21.11.2014 року він в черговий раз в письмовій формі направив на адресу банку заяву з вимогою про виплату його депозитних вкладів по договорах № SAMDNWFD та № SAMDNWFD200 на котру отримав відповідь від 26.11.2014 р. № 20.1.0.0.0/7-20141121/1956 про відмову у виплаті коштів.

Підстави відмови у поверненні йому депозитних коштів є необґрунтованими та безпідставними. У зв'язку із чим станом на сьогоднішній день банк по депозитному договору № SAMDNWFD зобов'язаний йому повернути грошовий вклад в розмірі 2000 доларів США та відсотки на вклад за період з 24.01.2014 року по 30.01.2014 року, що становить 142.60 дол. США. По депозитному договору № SAMDNWFD200 банк зобов'язаний повернути грошовий вклад в розмірі 12000 грн. та відсотки на вклад за період з 24.01.2014 року по 30.01.2015 року, що становить 2079.12 грн. У зв'язку із чим просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні 14.04.2016 року представник позивача заявлені вимоги позивача підтримав із підстав зазначених в позові. Суду пояснив, що син неодноразово звертався в усній формі про стягнення вкладу та відсотків по депозитному вкладу. Останній раз звернувся у письмовій формі, проте відповідач відмовляється повернути вклад та відсотки згідно договору. Він також пояснив, що оригіналу та копії квитанцій про перерахування коштів на банківські рахунки у нього не має, оскільки вкладені кошти на дані депозитні договори № SAMDNWFD та № SAMDNWFD200 банком були переведені з інших рахунків, які були відкриті на його сина ОСОБА_1 у відділенні Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" м.Севастополя. Таким чином між ОСОБА_1 і ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено два депозитні договори SAMDNWFD та № SAMDNWFD200, проте жодних квитанцій банк сину видав. Зазначив, що на час укладення договорів його син ОСОБА_1 був курсантом Академії військово-морських сил імені ОСОБА_2, який зважаючи на ситуацію, яка склалася в Автономній Республіці Крим, залишився вірним Україні і прийняв рішення покинути Крим.

В судове засіданні 18.07.2016 року не зявився, подав заяву згідно якої просить справу продовжити та закінчити без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовільнити. В підтвердження позовних вимог до заяви надав оригінал виписки по рахунку клієнта від 05.07.2016 року та оригінали договорів № SAMDNWFD та № SAMDNWFD200 від 24.01.2014 року.

Представник відповідача в судові засідання, які були призначені на 28.03.2016 року, 14.04.2016 року, 05.05.2016 року, 30.06.2016 року та 18.07.2016 року не зявився, пояснень та заперечень по даному позову не надав, хоча про час, дату і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні 14.04.2016 року пояснення представника позивача, суд приходить до наступного.

Статтею 8 Конституції України визначено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено:

24.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено два депозитні договори.

Відповідно до договору банківського вкладу № SAMDNWFD (вклад «Стандарт») ОСОБА_1 передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 2000 доларів США терміном на 1 місяць, до 24.02.2014 року, зі сплатою 7 % річних.

Відповідно до договору № SAMDNWFD200 ОСОБА_1 передав, а банк прийняв 12000 грн. терміном на 3 місяці до 24.04.2014 року, зі сплатою 17% річних.

Договори було укладено на території Автономної Республіки Крим.

15.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся в ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № SAMDNWFD та договором банківського вкладу SAMDNWFD200 від 24.01.2014 року.

У своєму листі №20.1.0.0.0/7-20141121/1956 від 26 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечував укладення депозитних договорів вкладу, однак відмовив ОСОБА_1 у поверненні вкладів, посилаючись на те, що окупація території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя зробила неможливим роботу банківської системи в регіоні, і ОСОБА_1 було запропоновано зустрітись із співробітником банку з метою реструктуризації вкладу.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що строк дії договору закінчився і кошти йому не повернуто, просив стягнути на його користь 2000 доларів США за договором банківського вкладу, відсотків в сумі - 142.60 доларів США та 12000 грн. банківського вкладу і 2079 грн. відсотків відповідно до договору № SAMDNWFD і договору SAMDNWFD200.

На підтвердження своїх доводів представник позивача надав суду оригінали договорів № SAMDNWFD та SAMDNWFD200 від 24.01.2014 року, які містять підписи сторін а також виписку по рахунку клієнта від 05.07.2016 року, в якій зазначено, що 24.01.2014 року ОСОБА_1 відкрив два депозити на суму12000 грн. та на суму 16910 грн. яка станом на 24.01.2014 року складала 2116 дол.39 центів США.

За клопотаннями представника позивача Ухвалами суду від 14.04.2016 року та 14.04.2016 року було зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ надати інформацію щодо руху коштів на рахунках за договором банківського вкладу №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт» на 1 місяць) від 24.01.2014 року та договором банківського вкладу №SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт» на 3 місяці) від 24.01.2014 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; виписку по банківській картці №206993, яка належить ОСОБА_1. Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» вищевказані ухвали суду не виконав, жодних повідомлень про не можливість подати докази, які вимагав суд, на адресу суду не направив.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03.12.2002 року (далі-Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення №516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватись відокремленим підрозділом банку юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Проте, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобовязань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобовязань перед позивачем за вказаними вище договорами від 24 січня 2014 року.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи сума депозитного вкладу станом на час розгляду справи за довором банківського вкладу №SAMDNWFD (вклад «Стандарт») становить 2000 дол. США, а за договором банківського вкладу №SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») становить 12000 грн.

Відповідач не довів суду, що сума вкладу є іншою, що він не виконував умов договору по поверненню депозитного вкладу, а позивач вклад повністю та/або частково отримав.

Договором № SAMDNWFD (вклад «Стандарт») та договором №№SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») від 24.01.2014 року, передбачений обовязок банку нарахувати та виплатити проценти у визначеному договором розмірі.

Відповідач не довів того, що він не виконував умов договору по перерахуванню відсотків, а позивач відсотки отримав.

За таких обставин, вклади та проценти підлягають виплаті позивачу у розмірі, визначеному договором.

Позивач надав розрахунок процентів за вищевказаними договорами, де вказав, що ним нараховано проценти за період з 24.01.2014р. по 30.01.2015р., зокрема за договором № SAMDNWFD (вклад «Стандарт») сума процентів складає 142 дол.68 США а за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») сума процентів складає 2079грн.12коп. (а.с.4).

Суд також звертає увагу на те, що в своєму листі №20.1.0.0.0/7-20141121/1956 від 26 листопада 2014 року, який було направлено на адресу Позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» не посилалося на відсутність та не заперечувало факту існування договірних відносин із ОСОБА_1, а лише зазначив про припинення діяльності відповідних відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Як встановлено судом, стороною укладених 21 січня 2014 року договорів № №SAMDNWFD900 та №SAMDNWFD200 є юридична особа ПАТ КБ «Приватбанк», а не її філія чи відокремлений підрозділ.

Відповідно до частини 3 статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства припинення діяльності відокремленого структурного підрозділу банку, в якому фізично укладався депозитний договір та надавалися кошти в депозит, не може бути підставою для звільнення юридичної особи банку, як сторони договору, від виконання зобов'язань, визначених даним депозитним договором.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За змістом статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що даний позов обґрунтований та є таким, що підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 672грн.37коп. судового збору.

На підставі ст.8, 41 Контитуції України, ст.ст.15, 95, 96, 207, 526, 629, 633, 1058, 1060, 1061, 1073, 1075, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 88, 197, 208, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), 78125, вул. Стефаника, 8, с.Вікно, Городенківський район, Івано-Франківська область суму внеску за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD900 «Вклад Стандарт» укладеного 24.01.2014 року у розмірі 2000 (дві тисячі) дол. США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), 78125, вул. Стефаника, 8, с.Вікно, Городенківський район, Івано-Франківська область суму відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD900 «Вклад Стандарт» укладеного 24.01.2014 року у розмірі 142,60 (сто сорок два) дол. США 60 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), 78125, вул. Стефаника, 8, с.Вікно, Городенківський район, Івано-Франківська область суму внеску за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD200 «Вклад Стандарт» укладеного 24.01.2014 року у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), 78125, вул. Стефаника, 8, с.Вікно, Городенківський район, Івано-Франківська область суму відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWFD200 «Вклад Стандарт» укладеного 24.01.2014 року у розмірі 2079,12 (дві тисячі сімдесят девять) грн. 12 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50 в дохід держави судовий збір в сумі 672грн.37коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Федів Л.М.