Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1704/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

27.07.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого: Франко В.А.

Суддів: Кривохижі В.І Чельник О.І.

при секретарі Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Відділення в м. Кіровограді ПАТ «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 про визнання додаткового договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2016 року-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року представник позивача ОСОБА_7. звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним додатковий договір № 2 до договору поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008 року, укладений 08.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі відділення в м. Кіровограді Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», яке діяло від свого імені, але в інтересах Товариства з обмежено відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2016 року в задоволенні позову було відмовлено. Вирішено питання з судовими витратами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2016 року та ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечила проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.. 303 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено,що 07.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № МL-K00/062/2008. Умовами кредитного договору визначено, що банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 105 823,28 грн. (п.1 договору), для розрахунку процентів сторони домовились, що буде використовуватись плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток, який складає 5,49% річних + FIDR (п.3 договору), всі зміни та доповнення до цього договору повинні будуть складені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни додаються до договору та складають його невід»ємну частину (п.6.2 договору). (а.с.9-12).

Також 07.05.2008 року між ОСОБА_3 та АТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-К00/062/2008, згідно зі ст. ст. 1, 2 з відповідними підпунктами, та п.п.3.1. якого ОСОБА_3 зобов'язується відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.(а.с.8).

Встановлено,що 24.12.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідно до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МLK00/062/2008 від 07.05.2008 року (а.с.19-32).

Тобто, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором № МL-K00/062/2008 від 07.05.2008 року та Договором поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008 року

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст..512 ЦК України).

Відповідно до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Так, пунктом 2.1 договору поруки № SR-К00/062/2008 передбачено, що порукою за договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту; сплати відсотків за користування кредитом; сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. (.8)

Суд першої інстанції дійшов висновку що позивач, підписавши договір поруки, погодився відповідати солідарним боржником у разі порушення ОСОБА_6 зобов'язання у повному обсязі, як то передбачено кредитним договором та договором поруки.

Також пунктом 2.2. статті 2 договору поруки передбачено, що порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1. цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3. статті 2 договору поруки, ОСОБА_3 підтвердив, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Судом встановлено, що при підписанні договору поруки сторони погодили, що відповідно до п. 4.1. ст. 4, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 4.2. ст. 4 договору поруки, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Суд першої інстанції також встановлено, що 04.06.2009 року між ОСОБА_6 та банком, був укладений додатковий договір № МL-K00/062/2008/1 до Кредитного договору № МL-K00/062/2008 від 07.05.2007 року, відповідно до умов якого сторони внесли зміни до Кредитного договору, в тому числі, надали позичальнику транш в розмірі 6 139,84 доларів США. (а.с.13-14).

В зв'язку з укладанням додаткового договору до кредитного договору, 04.06.2009 року між ОСОБА_3 та банком було укладено додатковий договір № SR-К00/062/2008/1/1 до договору поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008 року, відповідно до умов якого пункт 2.2. договору поруки був доповнений п. 2.2.1. наступного змісту: «В разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь - яких додаткових договорів до цього договору». (а.с.7).

Представник позивач зазначив у апеляційній скарзі, що ОСОБА_6 та банк 04.06.2009 року до кредитного договору внесли зміни, згідно яких збільшився розмір тіла кредиту (105 823,28 + 6 139,84 = 111 963,12); збільшився розмір процентної ставки (плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток, який складає за період з 04.06.2009 року по 03.11.2009 року 7,71% (5,49% + 2,22%) річних + FIDR та на період з 04.11.2009 року до повного виконання боргових зобов»язань 6,06% (5,49% + 0,57%) річних + FIDR. І відповідно банком та поручителем ОСОБА_3 внесено зміни 04.06.2009 року до додаткового договору поруки, проте не було конкретизовано на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель.

А відтак апелянт вважає, що додатковий договір поруки є недійсним і припинив свою дію на підставі ст..559 ЦК України.

Проте колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги.

Так,відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на ст..ст.509,553,654 ЦК України та встановлені вищезазначені обставини по справі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку , з чим погоджується і колегія суддів,що є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі посилання представника позивача про те, що договір поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008 року припинив свою дію на підставі ст..559 ЦК України - 04.06.2009 року, а укладання додаткового договору № 2 до договору поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008 року суперечить нормам законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Умови збільшення обсягу відповідальності поручителя визначаються, як за умовами договору поруки, так і за умовами кредитного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди, тощо.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи та дав належну оцінку доказам , наданих сторонами.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного суду України, висловленій у постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-152цс13, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України має враховуватись судами, в якій зазначено, що відповідно до ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності. Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1 ст.559 ЦК України.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі не ґрунтуються на доказах та законі. Його посилання на правову позицію Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі №6-1161цс15, є помилковим, оскільки наведена представником позивача практика не є тотожною по даній справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань ,а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,307,308,313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня .2016 року- залишити без змн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча

Судді