АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі: Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року у цивільній справі № 753/12491/13-ц, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2014 року відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про розстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2014 року у справі № 753/1249/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Заявник вважає ухвалу суду такою, що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для справи; за невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає,що ухвала суду є невмотивованою, необ'єктивною та незаконною.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4,просили апеляційну скаргу відхилити. Зазначали,що з часу ухвалення судового рішення боржник не сплатив жодної копійки,в той же час має у власності нерухоме та рухоме майно,відпочиває по декілька разів на рік за кордоном,що свідчить про його спроможність виконати судове рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України та до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів сім"ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) за заявою державного виконавця або сторони, суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ПАТ КБ «Надра», ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна задоволено частково. Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 35, 90 кв.м, загальною площею 65,90 кв.м. спільним сумісним майном подружжя.

Визнано право власності в порядку поділу спільного сумісного нажитого майна подружжя: за ОСОБА_2 на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_1 на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних та зустрічнх вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 35 000 грн., знятих з депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» та поділу автомобіля скасоване та ухвалене нове, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 Ѕ частину коштів, знятих ним з депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» і закритому 27.03.2012 року, в розмірі 35 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину вартості автомобіля Audi A6 2393 (2003), сірий, кузов НОМЕР_1, в розмірі 83 451, 36 грн.

Звертаючись із заявою про відстрочку виконання рішення ОСОБА_1 зазначав, що він є пенсіонером МВС України, інвалідом II групи, отримує пенсію 2 580,00 грн. Даних коштів заявнику ледь вистачає для проживання та харчування його та сина ОСОБА_5 Пославшись на ці обставини, просив розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати компенсації вартості спільного майна подружжя протягом 5 років (60 місяців), рівними частинами в сумі 1390, 86 грн. щомісяця, починаючи з травня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення, суд виходив з того, що у ОСОБА_1 перебуває на праві власності майно, за рахунок якого він може погасити заборгованість перед ОСОБА_6 та на яке може бути звернуто стягнення. Також суд зазначав, що статус інваліда другої групи не є підставою для розстрочки виконання рішення суду в порядку ст. 373 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судді та вважає їх правильними.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, заявник, посилаючись на ст. 373 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду можлива лише при наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), не надав ні суду першої інстанції, ні Апеляційному суду м. Києва належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах на депозитарних установах.

Згідно ч. 5 ст. 52 вищевказаного Закону, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовувалося ОСОБА_1, у нього на праві власності перебуває наступне майно:

Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1; ј частини трикімнатної квартири АДРЕСА_3; земельна ділянка площею 0, 1500 га, розташована в с. Копачів Обухівського району Київської області, вартість якої визначено у розмірі 82 500 грн. (т.2 а.с. 39); земельна ділянка площею 0, 2500 га, розташована в с. Копачів Обухівського району Київської області вартістю 137 500 грн. (т. 2 а.с. 39).

А відтак, заявник ОСОБА_1 має на праві приватної власності достатньо майна для виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 83 451, 36 грн. відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2015 року з виконання виконавчого листа № 2-429/14.

Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Враховуючи встановлені обставини справи, той факт, що у заявника на праві власності перебуває достатньо майна для звернення на нього стягнення з метою погашення заборгованості перед ОСОБА_2, посилання ОСОБА_1 на можливість сплати заборгованості лише протягом 60 місяців у розмірі 1 390, 86 грн. щомісяця у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем є такими, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваній ухвалі висновків.

Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.092.014 року є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/7417/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9896/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.