УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Горішньозалучанської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, у якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_5, якому на праві власності належав вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка, загальною площею 0,48 га.

Посилаючись на те, що вони, як спадкоємці померлого батька, звернувшись до державного нотаріуса із відповідними заявами, отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у ОСОБА_5 були відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_8, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, подала апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено, рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проять скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї адвоката ОСОБА_8 - ОСОБА_7, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дослідив докази у справі, а саме: довідки Горішньозалучанської сільської ради від 09 вересня 2015 року № № 1442, 1441,1532, виписку з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 10 вересня 2015 року № 23-34/306624 та технічний паспорт на житловий будинок, а також врахувавшивизнання відповідачем позову, дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами відповідно до ст. 392 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, встановивши порушення судом першої інстанції вимог ст. 33 ЦПК України у зв'язку із незалученням до участі у справі ОСОБА_8, права та законні інтереси якої на володіння та користування майном були порушені рішенням суду першої інстанції, а тому остання була позбавлена можливості захистити у суді свої права на спадкове майно у випадку доведеності нею такого права, дійшовши обґрунтованого висновку про скасування вказаного рішення суду з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до вимог ЦПК України апеляційний суд позбавлений права як скасувати судове рішення з направленням справи до новий розгляд, так і залучити ОСОБА_8 до участі у справі на стадії апеляційного розгляду.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович