Справа №463/3330/16-ц
Провадження №2/463/1636/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

при секретарі Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про солідарне стягнення з останніх заборгованості за договорами позики в загальному розмірі 49 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.05.2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, що стверджується власноручно написаною цим відповідачем розпискою, відповідно до якої останній отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 14 500 доларів США, які останній зобовязався повернути до 27.06.2014р. В якості забезпечення виконання зобовязань за цим договором, відповідач передав йому автомобіль марки «Toyota Avensis», 2007р.в., д.н.з. НОМЕР_1. Крім цього, 27.07.2015р. між ними укладено другий договір позики на суму 34 500 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 01.09.2015р. В зазначений строк відповідач суму боргу не повернув. В звязку з порушенням останнім грошового зобовязання, дану суму боргу просить стягнути в примусовому порядку. Оскільки на час отримання грошових коштів, ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, заборгованість за вказаними договорами позики в загальному розмірі 49 000 доларів США просить стягнути в солідарному порядку, оскільки позичальник використовував кошти в інтересах сімї.

В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Повноважний представник позивача подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без його участі та надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України і проти чого не заперечив представник позивач.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.05.2014р. на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на суму 14 500 доларів США, останнім власноручно написано розписку, копія якої, що звірена з оригіналом долучена до матеріалів справи (а.с.3). За змістом укладеного між сторонами договору, відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути кошти до 27.06.2014р., а в якості забезпечення зобовязання передав автомобіль марки «Toyota Avensis», 2007р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Крім цього, 27.07.2015р. між сторонами укладено другий договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 34 500 доларів США, які зобовязався повернути до 01.09.2015р., про що власноручно написав відповідну розписку, копія якої, що звірена з оригіналом долучена до матеріалів справи (а.с.4).

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для його виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-63цс13 сформулював правову позицію від 18.09.2013р., згідно з якою розяснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем ОСОБА_2 грошового зобовязання за договорами позики від 01.05.2014р. та від 27.07.2015р., слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому позовна вимога про стягнення заборгованості в загальному розмірі 49 000 доларів США, є обґрунтованою.

Статтею 60 СК України визначен о, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

За змістом ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають в тому числі у випадках, встановлених законом.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо ч. 1 ст. 543 ЦК України.

Як вбачається з копії паспорта відповідача ОСОБА_2 (а.с.8-10), останній на момент укладення договорів позики перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, який зареєстровано 20.05.1989р.

Враховуючи, що в судовому засіданні не здобуто доказів протилежного, обовязок щодо повернення коштів за договорами позики слід покласти солідарно на обох відповідачів.

З огляду на те, що грошове зобовязання між сторонами виражено в іноземній валюті, до стягнення підлягає сума боргу в еквіваленті до національної валюти, що відповідає приписам ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України. Станом на дату ухвалення рішення, згідно офіційного курсу НБУ, 49 000 доларів США еквівалентно 1 257 316,53 грн. Саме таку суму неповернутого боргу з відповідачів слід стягнути в примусовому порядку.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує стягнення судових витрат з відповідачів. Враховуючи, що ухвалою суду від 03.08.2016р. позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 6890 грн., відповідно до розяснень, наданих в п. 31 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», такий судовий збір слід стягнути з відповідачів в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 10,60,88,169,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 526, 541, 543, 610, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований: м. Львів, Героїв УПА, 73 корп. 10, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму заборгованості за договорами позики від 01.05.2014 року та від 27.07.2015 року в загальному розмірі 49 000 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 257 316,53 грн. (один мільйон двісті пятдесят сім тисяч триста шістнадцять грн. пятдесят три коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3445 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 3445 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.