Справа № 333/6963/16-ц
Пр.№ 2-о/333/438/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Наумова І.Й., при секретарі Кунець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Комунарський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території , -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця вернулась до суду із вищезазначеною заявою, яка мотивована наступним. Заявниця зазначає, що вона є матірю ОСОБА_2, яка 27.09.2015 р. народила дитину жіночої статті у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим. Дана дитина народилась від шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, цей шлюб зареєстрований органами влади на тимчасово окупованій території. Отримати свідоцтво про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України неможливо, в наслідок того, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, видане органами окупаційної влади свідоцтво про народження дитини не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України, в звязку з чим, заявник вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини 27.09.2015 року ОСОБА_4 у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, із зазначенням даних: про матір дитини ОСОБА_2, про батька: ОСОБА_3.

В судове засідання заявник не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наданими заявником документів судом встановлені наступні обставини.

Заявниця є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

30.04.2015 року органами влади на тимчасово окупованій території у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим видане свідоцтво про одруження між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

27 вересня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, народила дівчинку.

07.10.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвала факт народження нею дитини та отримала свідоцтво про народження зразка, що використовується на тимчасово окупованій території.

У зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, заявниці було відмовлено щодо реєстрації народження дитини, що підтверджується письмовою відмовою у проведенні державної реєстрації народження, виданою 13.10.2016 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

У відповідності зі ст. 234 ч.2 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 257-1 ч.1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно зі ст. 13 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження.

Згідно зі ст. 13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

В судовому засіданні встановлено, що на тимчасово окупованій території м. Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна, громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 27 вересня 2015 р. дійсно народжена дитина жіночої статті, батьком якої є ОСОБА_3, суд вважає за необхідне задовольнити дану заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 2571 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 213-215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи: Комунарський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт народження дитини - дівчинки - ОСОБА_4 27 вересня 2015 року у місті Сімферополь Автономної Республіки Криму батьків: мати дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, уродженка міста Запоріжжя, зареєстрована за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Радіо, 48/23, батько дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Радіо, 48/23.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які не були присутніми під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Й.Наумова