Справа № 456/1099/16 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/4954/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника Моршинської міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016р. Моршинська міська рада Львівської області звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про спонукання укласти договір про пайову участь у редакції запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради.

В обґрунтування заявленого позову покликалася на те, що виконавчий комітет Моршинської міської ради на підставі заяви ОСОБА_2 прийняв рішення № 52 від 09.04.2012 року про надання дозволу на будівництво курортного готелю по вул. 50 - річчя УПА у місті Моршині. У вказаному рішенні, з чим погодився тоді ОСОБА_2 зазначено про необідність укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. 02 грудня 2015р. відповідач звернувся із заявою до Моршинської міської ради про проведення розрахунку величини пайової участі та просив укласти договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури території м. Моршин, у звязку з прийняттям в експлуатацію курортного готелю по вул. 50 - річчя УПА, буд. 20 - А у м. Моршині Львівської області. Розрахунок величини пайової участі просив провести на підставі кошторису. 03 лютого 2016р. виконавчим комітетом Моршинської міської ради направлено листа ОСОБА_2 про те, що відповідно до п.2 ст. 40 Закону України" Про регулювання містобудівної діяльності" забудовник, який здійснює будівницво зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфракструктири населеного пункту, отже забудовник повинен підписати договір про пайову участь складений відповідно до поданої заяви та передати у Моршинську міську раду для його реєстрації та до цього часу договір про пайову участь не укладено. Виконавчим комітетом Моршинської міської ради 03.02.2016 року за вихідним № 251 було надіслано рекомендованим листом на підписання проект ОСОБА_5 про пайову участь замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Моршина. Станом на 01.04.2016 року до виконавчого комітету міської ради не поступило ні примірника підписаного договору, ні протоколу розбіжностей до договору. Вважає, що суд може зобовязати особу укласти договір виключно, якщо його укладення є обовязковим в силу закону.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2016 року позов Моршинської міської ради Львівської області до фізичної особи ОСОБА_2 про спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина в редакції запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради та стягнення судових витрат задоволено.

Вирішено спонукати фізичну особу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршині та сплатити кошти у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили на підставі діючого рішення № 52 від 09 квітня 2012 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі, апелянт, зазначає, що суд першої інстанції виніс незаконне та необґрунтоване рішення, без повного та всебічного з'ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог вищезгаданого Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В порушення вказаних положень закону суд «спонукав» відповідача укласти договір. Вважає, що згідно з ДСТУ 4527:2006 п.5.17 Курортний готель є готель, розташований на території курорту, який має умови для відпочинку та оздоровлення, а відтак, є закладом оздоровчого призначення. Зазначає, що здійснює свою господарську діяльність відповідно до ліцензії Міністерства охорони здоров'я №199 від 17 березня 2016р. за адресою м. Моршин, вул. 50- річчя УПА 20А, тобто в курортному готелі, який відповідно є закладом охорони здоров'я. Відповідно до п.2 ч.24 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення. Вважає, що в порушення вказаних положень закону суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для покладення обовязку сплатити кошти у місячний строк з дня набрання рішення законної сили. Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду від 09.06.2016р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта (відповідача) та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача на її заперечення, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд зазначив, що оскільки відповідачем ОСОБА_2 було власноручно написано та подано до Моршинської міської ради заяву про укладення з ним договору про пайову та відповідним рішення йому було надано дозвіл на проектно-пошукові роботи для будівництва курортного готелю по вул. 50-річчя УПА у місті Моршині та його було попереджено про необхідність укладення договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Однак з таким висновком районного суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що в квітні 2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив спонукати ОСОБА_2 укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури у м.Моршині, та сплатити кошти у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

Участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пунктурегулюється ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Як вбачається із копії рішення № 52 від 09.04.2012 року про надання дозволу на будівництво курортного готелю по вул. 50 - річчя УПА у місті Моршині, на підставі заяви ОСОБА_2, останньому надано дозвіл на проектно-пошукові роботи для будівництва курортного готелю по вул. 50-річчя УПА у м. Моршині та попереджено забудовника також про необхідність укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у створені і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин(а.с. 11).

З копії заяви ОСОБА_2 від 02.12.2015 року вбачається, що відповідач просив Моршинську міську раду провести розрахунок величини пайової участі та просив укласти договір про пайову у створенні та розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури території м. Моршин, у звязку з прийняттям в експлуатацію курортного готелю по вул. 50 - річчя УПА, 20 - А м. Моршин Львівської області. Розрахунок величини пайової участі просив провести на підставі кошторису. (а.с.12).

Згідно копії повідомлення Моршинської міської ради від 03.02.2016 року за № 251 вбачається, що ОСОБА_2 просили підписати договір пайової участі складений відповідно до поданої ним заяви та було направлено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14-15).

Із системного аналізу норм ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", вбачається, що строк укладання договору обмежений прийняттям об'єкта будівництва до експлуатації.

Оскільки позивач тільки 03.02.2016 рокузвернувся до відповідача із письмовою пропозицією про укладання договору, тобто вже після прийняття об'єкту до експлуатації(31 грудня 2014р.), зазначене суперечить вимогам Закону та унеможливлює укладення ОСОБА_5 на пайову участь в обов'язковому порядку відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Крім того, як вбачається із письмової пропозиції та позовної заяви Моршинської міської ради Львівської області, апеляційним судом встановлено, що вона обґрунтована нормою ст. 181 ГК України. Разом з тим, згідно зі ст. 181 ГК України, фізичні особи не являються учасниками у сфері господарювання, а отже у відповідача були відсутні правові підстави для укладання із позивачем ОСОБА_5 про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Відповідальності за не укладання такого договору, чинне законодавство не містить.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту вважається дата реєстрації Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області декларації про готовність об'єкту до експлуатації або видачі Сертифіката.

Згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 31 грудня 2014 року, будівництво курортного готелю вважати закінченим і готовим до експлуатації.

Будь-які докази, які б спростовували вказані обставини, позивач суду не надав.

Разом з тим, Цивільний кодекс України, у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

В той же час, закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.6 та ст.627 ЦК при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс12, яка, у відповідності до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах Моршинської міської ради Львівської області до фізичної особи ОСОБА_2 про спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина в редакції запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради та стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді:

ОСОБА_7

ОСОБА_8