УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1, ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з кожного з відповідачів по 9 801 грн 61 коп. майнової та 200 000 грн моральної шкоди, а також 10 000 грн витрат на правову допомогу, 1 000 грн витрат представника, пов'язаних з явкою до суду, 90 грн 80 коп. витрат на поштове надсилання адвокатських запитів та 2 500 грн витрат на проведення дослідження фахівця з визначення розміру моральної шкоди.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилалась на те, що 04 лютого 2014 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Науковій, 7-А у м. Львові в напрямку вул. Стрийської, порушив вимоги п. п.1.5, 2.3 (б, д), 18.4 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на неї на пішохідному переході, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я і вимушена була лікуватися.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а речовий доказ по справі - автобус марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1, повернуто власнику фізичній особі-підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_5, з яким ОСОБА_6 27 січня 2014 року було укладено трудовий договір.

Позивачка вказувала, що протягом 2014-2015 років вона перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходила курс реабілітації після отриманих множинних переломів та забоїв, у зв'язку із чим їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 200 000 грн., а також в результаті ДТП їй заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 9 801 грн 61 коп., з яких: 2 472 грн - витрати на придбання ліків за час госпіталізації; 3 179 грн 61 коп. - на придбання ліків в процесі лікування після ДТП; 1 150 грн - вартість втраченої в результаті ДТП жіночої сумки та 3 000 грн - вартість пошкодженого жіночого пальто.

З огляду на вказане, та посилаючись на те, що на час ДТП ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5, а правомірним володільцем автобуса «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1, було Львівське комунальне автотранспортне підприємства № 1, оскільки орендувало цей автобус з екіпажем у ФОП ОСОБА_5, та на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника автобуса була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» (далі - ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко»), ОСОБА_4 просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» на користь ОСОБА_4 4 147 грн 55 коп. майнової та 207 грн 38 коп. моральної шкоди, а всього 4 354 грн 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 49 792 грн 62 коп. моральної шкоди та 4 000 грн витрат на правову допомогу, а всього 53 792 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задоволено, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 задоволено частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 49 792 грн 62 коп. моральної шкоди та 4 000 грн витрат на правову допомогу, а всього 53 792 грн 62 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_5

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 49 792 грн 62 коп. моральної шкоди.

В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_6 10 000 грн за надання правової допомоги відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_5 на її користь 9 801 грн 61 коп. матеріальної та 200 000 грн моральної шкоди, а також 10 000 грн витрат на правову допомогу, 1 000 грн витрат представника, пов'язаних з явкою до суду, 90 грн 80 коп. витрат на поштове надсилання адвокатських запитів та 2 500 грн витрат на проведення дослідження фахівця з визначення розміру моральної шкоди.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, яка заподіяна здоров'ю та майну позивачки під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, а також моральна шкода у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, підлягає стягненню зі страховика - ПАТ «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко», у зв'язку із чим різниця між сумою відшкодування моральної шкоди, визначеною судом, та сумою, яка відшкодовується страховиком, підлягає стягненню на користь потерпілого саме з ФОП ОСОБА_5, як власника транспортного засобу та роботодавця водія ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_5 та частково задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що межі відповідальності ФОП ОСОБА_5 (власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця водія) та винної особи - ОСОБА_6 (водія), з урахуванням положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. ст. 130, 132-134 КЗпП України, є однаковими, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у ст. 11 ЦПК України, а також те, що зі змісту позовних вимог убачається, що такі заявлено до усіх відповідачів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що належним відповідачем за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди, у розмірі, що не охоплено страховиком, має бути саме винна особа, тобто ОСОБА_6

Крім того, погоджуючись з висновком місцевого суду в частині визначення розміру моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що в результаті наїзду позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я, довгий час лікувалася, а тому, враховуючи глибину перенесених страждань, їх довготривалий характер, тяжкість вимушених змін у житті, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості обґрунтовано визначив розмір такого відшкодування у сумі 50 000 грн.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, апеляційний суд правильно виходив із недоведеності позову в цій частині у зв'язку із відсутністю розрахунку таких витрат.

В іншій частині вирішення позовних вимог апеляційний суд вмотивовано погодився з висновками суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції в частині, яка не скасована апеляційним судом, та судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині, яка не скасована апеляційним судом, та суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана