Провадження №2/523/1700/16
"22" вересня 2016 р. м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Виноградової Н.В.,
при секретарі судового засідання Одарія В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, державний реєстратор Реєстраційної служби міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4, Одеське міське управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на спірне майно та визнання права власності в порядку спадкування,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4, Одеське міське управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на спірне майно та визнання права власності в порядку спадкування.
Позивач та його представник надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач та його представник та треті особи у судове засідання не зявилися, про час та місце повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази (рекомендовані повідомлення №№ 0038831 2, 0233443 6), жодних заяв, заперечень чи клопотань на адресу суду не надавали.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1, будучи сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖД №443305, яке видане повторно 14 серпня 2015 року, входить у першу чергу спадкоємців за законом.
Позивач після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_5 за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 4622.
17 серпня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері, ОСОБА_5
17 серпня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було заведено спадкову справу за №57821767 у Спадковому реєстрі відносно майна померлої 07.12.2013 року ОСОБА_5 та позивачу надано відповідний витяг №41240153 від 17 серпня 2015 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи.
Листом від 17 серпня 2015 року «Розяснення законодавства щодо порядку оформлення спадщини» приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність надати правовстановлюючі документи на майно, яке належало спадкодавцю, та розяснено необхідність у разі відсутності вищезазначених документів звернутися до суду для визнання права власності на майно, яке належало померлій 07.12.2013 року ОСОБА_5.
Правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2, яка належала матері позивача, були відсутні у ОСОБА_1
Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за запитом «Одеська обл.., АДРЕСА_3», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 16 квітня 2015 року о 15:51:17 було внесено запис про право власності №9394252 ОСОБА_2, підставою виникнення права власності якого став договір купівлі-продажу від 15.05.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3
Позивачу стало відомо від посадових осіб внутрішніх органів про те, що 15 травня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на бланку ВММ №364339.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 №97/01-16 від 25.05.2015 року, нею 15.05.2010 року використовувався спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВММ №364339. За реєстровим №587 15.05.2010 року нею було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища від імені Житлово-Будівельного кооперативу «ГЛИБОКАЖИТЛОБУТ» на імя ОСОБА_9. Нею не посвідчувалися будь-які нотаріальні дії від імені або на імя ОСОБА_2, його особа їй не відома.
Згідно Висновку старшого експерта сектора технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 №232-П від 15.06.2015 року, експертом встановлено наступне:
1. Бланк договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 15 травня 2010 року, серії ВММ № 364339 виготовлений за допомогою поліграфічного обладнання з використанням форми офсетного друку.
2. У бланку договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 15 травня 2010 року, серії ВММ № 364339 має місце зміна первино нанесеного серійного номера бланка, шляхом змивання барвника штрихів знаків.
3. Зміст виявленого первинного серійного номера бланка досліджуваного документа вдалося частково прочитати як: «109348».
Шляхом відновлення номеру нотаріального бланку, було встановлено його належність, в стані до внесення виправлень, приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11.
З відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 від 30.06.2015 року №44/01-16 «Про надання інформації» вбачається, що нотаріальний бланк ВММ №109348 був використаний 12.12.2009 року, посвідчено договір дарування частки житлового будинку, ОСОБА_2 не є стороною даного договору, даний бланк було отримано 16.11.2009 року від ДП «Інформаційно-видавничий центр українського нотаріату» м. Київ.
Суд вважає, що матеріалами справи доведено, що договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 15 травня 2010 року не укладався, станом на 07 грудня 2013 року квартира №94, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, будинок 16, належала на праві власності ОСОБА_5 спадкоємцем якої є позивач по справі.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 1 ст. 656 ЦК України встановлює, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Вище встановлені судом обставини дають підстави дійти до висновку, що з боку власника квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_12 не було вільного волевиявлення щодо укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_2 та про те, що у сторін правочину не було жодної реальної домовленості щодо продажу квартири АДРЕСА_4.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому суд вважає, що позовна вимога в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 4622, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а2 пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Виходячи з ретельного аналізу наданих доказів у сукупності з вищенаведеними правовими нормами, суд вважає, що право власності у ОСОБА_2 на квартиру №94, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, будинок 16, не виникло, а тому відповідно і підстав для державної реєстрації такого права не було, що в свою чергу надає суду правові підстави для визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, зареєстрованого 16 квітня 2015 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 за №9394252 за відповідачем ОСОБА_2 на вказану квартиру.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частина 1 ст. 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1221 ЦК України закріплює, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина 5 ст. 1268 ЦК України закріплює положення, відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого 07.12.2013 року власника спірної квартири ОСОБА_5, своєчасно подав заяву про прийняття спадщини у вигляді квартири за адресою:м. Одеса, АДРЕСА_8, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, на момент смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої 07 грудня 2013 року, проживав разом з останньою за адресою: АДРЕСА_9, не заявив відмови від спадщини у встановлений законом строк, суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на вказану квартири у порядку спадкування за законом, у зв'язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтвердженні судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 974,40 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, державний реєстратор Реєстраційної служби міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_4, Одеське міське управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на спірне майно та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.05.2010 р. квартири АДРЕСА_10, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 4622.
Скасувати Державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 15.05.2010 р. квартири АДРЕСА_10, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_10, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що залишилася після смерті ОСОБА_5, померлої 07.12.2013 року в порядку спадкування за законом.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 974,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: