Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1098/16-ц Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та відділу Державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У позовній заяві ОСОБА_1 просила шляхом накладення арешту на все майно відповідача у межах ціни позову, яка складає 31 642,79 грн., забезпечити її позов до ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Необхідність забезпечення позову обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 буде робити все, щоб не виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх доньок, тобто буде приховувати від державного виконавця кошти та відчужувати майно.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на все майно відповідача у межах ціни позову. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд, обґрунтовуючи відмову в забезпеченні позову відсутністю доказів ухилення відповідача від сплати аліментів та відсутністю заборгованості, зробив передчасний висновок про безпідставність даного позову про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Розглянувши виділені матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 просить накласти арешт на усе майно відповідача в межах ціни позову, але не вказує на яке саме майно слід накласти арешт (де воно знаходиться, яка його вартість тощо), тобто майно не ідентифіковано, а заява про забезпечення позову повинна містити відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

Окрім того, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що їй відомо про намір відповідача приховати або відчужити своє майно.

У судовому засіданні в апеляційному суді відповідач пояснив, що не має наміру приховати або відчужувати належне йому майно, іншого житла немає.

Разом з тим, доказів приховування або підготовки відповідачем належного йому майна до реалізації позивач не надала.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт на належне відповідачу майно слід накладати у разі відсутності у нього достатніх коштів.

За таких обставин не доведено, що ненакладення арешту на майно може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову не вбачається.

Позивач не обмежена у праві звернутися на будь-якій стадії розгляду справи з новою заявою про забезпечення позову, тобто повторно.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча

Судді: