Справа № 723/1298/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2016 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого суддi Якiвчика I.В.

при секретарi Чокан Д.В.

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожно-транспортної пригоди

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи вимоги тим, що 15.06.2015 року вона з вини відповідача, який керував автомобілем Рено НОМЕР_1 та порушивши правила дорожнього руху, допустив дорожньо-транспортну пригоду, отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді травми хребта. З 15.06.2015 року по 21.12.2015 року вона лікувалась в травматологічному відділенні Сторожинецької ЦРЛ і витратила певні кошти на придбання ліків. Вироком суду відповідач визнаний винним в порушенні ПДР і його винними діями їй також була нанесена і моральна шкода оскільки вона певний час була неспроможна виконувати свої трудові обов'язки, перенесла біль і фізичні страждання, визнана інвалідом 3-ї групи безстроково, що позбавляє її здійснювати в належній мірі свої сімейні, соціальні і трудові права. Відповідач не відшкодував їй нанесену їй матеріальну шкоду визначену судом. Моральну шкоду оцінює в сумі 270000 гривень.

В судове засідання сторони не з'явились. Позивач додатково обґрунтувавши вимоги просила справу розглядати у її відсутності, а відповідач направивши заперечення на позов, також просив справу розглянути без його участі.

Вивчивши матеріали цивільної справи та оглянувши, за клопотанням позивача, матеріали кримінального провадження № 723/2943/15-к по обвинуваченню ОСОБА_4 в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, виходячи з чого суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підлягають частковому задоволенню.

Так судом встановлено, що вироком Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 30.03.2016 року відповідач ОСОБА_4 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвело до з'їзду з дороги і перекидання автомобіля в результаті чого потерпілій ОСОБА_3 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження які потягли за собою постійну втрату загальної працездатності більш ніж на 1/3 (40%), що відповідає диспозиції ч.2 ст.286 КК України.

Вказаним вироком суду цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду спричинену кримінальним правопорушенням в сумі 3334 грн. з урахуванням вже сплаченої суми 1700 гривень. Поданий до суду цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, судом, в кримінальному провадженні не розглядався.

Згідно висновку експерта № 191 (153-158 аркуші кримінального провадження № 723/2943/15-к), ОСОБА_3 з 15.06.2015 року по 17.07.2015 року лікувалася за діагнозом щодо закритого скалкового перелому тіла Х грудного хребця, закритої черепно-мозкової травми, ушибу (забою) головного мозку легкого ступеню. Виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодженні відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що потягли за собою постійну втрату загальної працездатності більш ніж на1/3 (40%).

Із довідки до акта огляду МСЕК (190 аркуш кримінального провадження № 723/2943/15-к) вбачається, що з 03 лютого 2016 року позивачці ОСОБА_3 безтерміново встановлена третя група інвалідності із протипоказаннями щодо важкої фізичної праці та обмеженням роботи в своїй професії.

Частиною четвертою ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вчинення злочинних дій відповідачем ОСОБА_4, які призвели до нанесення шкоди здоров'ю позивача, доведені вказаним вироком суду, який є обов'язковим для суду в цій цивільній справі.

Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечення відповідача ОСОБА_4, проти позову, суд вважає необ'єктивним, оскільки тягар який відповідач несе від судового вироку, як він зазначає в своєму запереченні не є спів мірним із шкодою фізичному здоров'ю позивачці, яка завдана неправомірними діями відповідача які призвели до цієї шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що в результаті злочинних дій відповідача, позивачу було нанесено матеріальну шкоду, суд знаходить також, що внаслідок цього позивачу беззаперечно було нанесено і моральну шкоду, яка полягає в наявних фізичних стражданнях позивача пов'язаних із перенесеними болями від травм та тяжкості вимушених змін в житті позивача, яка протягом тривалого періоду часу перебувала в лікувальній установі, а в подальшому дома, знаходячись практично в лежачому стані через закритий скалковий перелом тіла Х грудного хребця.

Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тяжкість вимушених змін в життєвих і виробничих стосунках, суд також оцінює зважаючи на постійну втрату позивачем загальної працездатності більш ніж на1/3 (40%) і безтермінової групи інвалідності, що є наслідком тяжких тілесних ушкоджень, які мали місце по вині відповідача.

Судом встановлено, що на час скоєння злочину відповідачем, позивач мала постійну роботу, а внаслідок нанесеної їй травми у неї сталися зміни у виробничих стосунках внаслідок наявних протипоказань до важкої фізичної праці і обмеження роботи позивача в своїй професії. Позивач продовжує хворіти та постійно лікується.

В суді не вдалося визначитися із часом та зусиллями що необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, оскільки третя група інвалідності позивачу призначена безтерміново.

Перенесені позивачем душевні страждання пов'язані в першу чергу з тим, що вона змушена була, не вчинивши жодних протиправних дій, терпіти фізичні страждання та витрачати кошти на лікування без будь-якого відшкодування нанесених матеріальних збитків зі сторони відповідача, який до сьогодні не відшкодував навіть присуджену вже вироком суду, суму матеріальної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує характер скоєного відповідачем злочину, ступінь його вини, глибину фізичних та моральних страждань позивача, нервовий стрес, пов'язаний із вчиненим злочином, травмою і тривалим лікуванням, а також вимоги розумності та справедливості.

При цьому суд не визначив матеріальне становище відповідача, оскільки останній не повідомив цю інформацію суду, обмежившись в своєму запереченні лише філософськими висловами, а не представленням суду будь-яких доказів, розкаянням та готовністю полегшити моральні страждання позивача, здоров'ю якої він же, своїми неправомірними діями, наніс непоправиму шкоду.

Таким чином, на підставі викладеного та враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які дані в п.9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», щодо визначення розміру відшкодування на засадах розумності і справедливості, суд знаходить що сума в розмірі сорок тисяч гривень може бути належною і достатньою сумою відшкодування позивачу нанесеної моральної шкоди.

Згідно вимог Закону України «Про судовий збір від 08.07.2011 року, з наступними змінами і доповненнями, позивач звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином з відповідача, суд стягує в дохід держави, судовий збір в розмірі який передбачений в ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.10, 11, 57- 61, 88, 212-215 ЦПК України та на підставі ст.ст.3, 19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166-1168, 1172, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір від 08.07.2011 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожно-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 14.04.2009 року, жителя АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_1, 40 (сорок) тисяч гривень, в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 14.04.2009 року, жителя АДРЕСА_2, на користь держави, судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок, перерахувавши вказану суму отримувачу: УДК в Сторожинецькому районі, Чернівецької області КОД , банк отримувача: УДК в Сторожинецькому районі МФО 856135, р/р 0227, код отримувача 02885681.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя