Справа № 465/1830/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/2850/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Шеремети Н.О., Ванівського О.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

за участі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справуапеляційну скаргу ПАТ "Кредобанк" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ "Кредобанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року у позові ПАТ "Кредобанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржено ПАТ "Кредобанк". В апеляційній скарзі покликається на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справ, на неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 261, 267 ЦК України. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо пропуску встановленого трирічного строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду 17.03.2015 року, що в межа строку позовної давності. Вказує, що строк користування кредитом закінчився саме 01 серпня 2012 року і розпочинається строк позовної давності для звернення до суду за захистом свої прав порушених прав та закінчується 01 серпня 2015 року. Крім того, судом не враховано положення п.3.3. кредитного договору відповідно до якого проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості з моменту видачі кредиту до терміну вказаного у п.2.1. цього договору, тобто до 01 серпня 2012 року. Таким чином строк звернення до суду про стягнення заборгованості по процентах закінчується по спливу трирічного строку від останнього місця користування кредитними коштами а саме - 01.08.2015 року. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено обставини, що мають значення у справі, правильно визначено правовідношення сторін та застосовано закон, який їх регулює.

Встановлено, що 09.08.2005 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №3506/Р на суму 39 000, 00 дол. США на строк до 01.08.2012 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 11% річних.

У зв»язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору у нього станом на 24.02014 року виникла заборгованість в розмірі 229 587, 46 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При зміні позикодавцем термінів виконання основного зобов»язання, саме з цього моменту у нього виникає право на звернення до суду щодо захисту свого порушеного права.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі у № 6-249цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Пунктом 4.9 Договору встановлено, що Банк у випадках, передбачених п.2.8. цього Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Пунктом 4.10 позичальник зобов»язаний протягом 5 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п.4.9), достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежів за цим Договором.

27 травня 2011 року за №27-6323/11 відповідачу ОСОБА_4 було заявлено вимогу про дострокове погашення кредиту в сумі 9 572,12 дол. США (а.с.34).

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 27 червня 2011 року, та саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише в березні 2015 року року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене в межах заявлених вимог, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ "Кредобанк" відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя М.Я. Богонюк

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета