АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2221/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2923/16Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Маладиці Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб, зареєстрований 30 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 136 - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою її клопотання про надання строку для примирення. Також вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не з'ясував дійсні підстави поданого позову, безпідставно відмовив у забезпеченні участі в судовому засіданні обох сторін. В зв'язку з чим вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та є передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, має чітку та однозначну позицію з цього питання, а відповідачка не вчинила жодних дій щодо примирення та відновлення сім'ї. За таких обставин місцевий суд прийшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 136. Від шлюбу дітей немає.

Позивач в квітні 2016 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивував тим, що шлюбно-сімейні відносини з дружиною фактично були припинені у жовтні 2015 року внаслідок погіршення відносин протягом останніх років через протилежні погляди на шлюб і сім'ю. Зазначив, що подальше спільне життя та примирення з відповідачем є неможливим.

Судом першої інстанції було встановлено, що спільно сторони припинили проживати з 09 жовтня 2015 року. Під час судового розгляду відповідачка та її представники не надали місцевому суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту вжиття відповідачем заходів щодо примирення подружжя після 09 жовтня 2015 року, зокрема щодо намагання відповідачки забрати позивача від сестри та доглядати за ним у зв'язку з тяжкою хворобою.

В суді першої інстанції, ОСОБА_2 підтвердила той факт, що після обстеження позивача в клініці м. Києва вона не заперечувала проти переїзду чоловіка для проживання до його сестри. Однак в подальшому, як стверджує відповідачка, їй було відмовлено забрати чоловіка для лікування в місті Полтаві. Разом з цим, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин та того, що позивача, який тяжко хворий, умисно утримує при собі його сестра, відповідачкою суду не було надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересах одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем наданий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 28.10.2016 року, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із обставин справи вбачається, що позивач помер на стадії апеляційного перегляду рішення суду про розірвання шлюбу, тобто до набрання чинності рішенням суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 104 СК України, якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті.

Згідно ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу, а тому правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що застосування п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України неможливе, оскільки судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про необґрунтоване залишення судом першої інстанції поза увагою її клопотання про надання строку для примирення з метою збереження сім'ї.

Разом з тим, надати сторонам строк для примирення на стадії апеляційного розгляду не представляється можливим в зв'язку зі смертю позивача. Крім того, відповідачка при подачі апеляційної скарги (10 жовтня 2016 року) не заявляла клопотання про надання строку для примирення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача було відсутнє вільне волевиявлення на подачу позову до суду та у відповідачки є сумніви щодо дійсності його підпису на позовній заяві не беруться до уваги, так як не підтверджені будь-якими належними і допустимими доказами.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Враховуючи фактичні обставини по справі, а також особливий характер сімейних відносин та недопустимість примушення одного із подружжя до збереження сім'ї при наявності на це його категоричного заперечення, колегія суддів вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) В.І.Акопян

(підпис) О.А.Лобов

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін