Справа № 539/718/16-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

з уч. представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, треті особи Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради, Служба у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі. Свій позов мотивував тим, що в квартирі АДРЕСА_1 він проживає з 2007 року, тобто з часу спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, з якою вони проживали разом до її смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_7 р.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у них народився син - ОСОБА_7. У квартирі на час смерті була зареєстрована лише одна ОСОБА_6

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданої Другою Лубенською державною нотаріальною конторою 09.06.2015 року, матері ОСОБА_6 - відповідачу ОСОБА_4 і його малолітньому сину ОСОБА_7, належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1, по 1/2 частці кожному.

Позивач не мав можливості надати до Лубенського відділення Державної міграційної служби України для оформлення реєстрації свого місця проживання та дитини вищезазначене Свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відповідач ОСОБА_4 під час отримання вказаних Свідоцтв в нотаріальній конторі шахрайським способом заволоділа свідоцтвом про право власності на 1/2 частину квартири малолітнього сина ОСОБА_8.

Крім цього, 07.07.2015 року ним було направлено до відповідача, як співвласнику квартири, заяву з проханням надати письмову згоду на його реєстрацію разом із сином ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1, але відповідач не дала згоду на реєстрацію.

Також 07.07.2015 року позивачем було направлено до Лубенського відділення Державної міграційної служби України заяву з проханням оформити реєстрацію його та малолітнього сина за вказаною адресою, на що 10.07.2016 року отримав відповідь про перелік документів, які необхідно надати для реєстрації, серед яких і Свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири сина ОСОБА_8. Саме це свідоцтво позивач надати не зміг, оскільки воно перебуває у відповідача.

Позивач вважає, що відповідачі порушили право дитини на його проживання у власній квартирі та реєстрацію за місцем свого проживання. Посилаючись на ст.ст.5, 7, 14, 17, 19, 151, 154, 163, ч.1 ст.177 СК України, ст.ст.317, 319, 383 ЦК України, враховуючи те, що ОСОБА_3 управляє майном малолітньої дитини та має переважне право на особисте виховання дитини, позивач прохає визнати за його малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та за ним, ОСОБА_3, право на проживання та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1

В свою чергу, ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення . Свій позов мотивувала тим, що 21.11.2014 року померла її донька ОСОБА_6 В порядку спадкування за законом вона отримала у спадок 1/2 частину квартири, розташованої в АДРЕСА_2. Іншу 1/2 частину квартири прийняв у спадщину її малолітній внук ОСОБА_7, якому вона за власні кошти оформила спадщину.

В зв"язку із сімейними обставинами вона планувала вселитися в зазначену квартиру, співвласницею якої вона є. Для цього вона зареєструвала своє постійне місце проживання в даній квартирі.

За життя її донька проживала в даній квартирі разом із сином ОСОБА_7 та співмешканцем ОСОБА_3. Однак, вона останнього не реєструвала в своєму житлі та не оформляла офіційний шлюб, оскільки ОСОБА_3 вона не довіряла, мала намір розірвати стосунки, про що її неодноразово повідомляла, але не встигла цього зробити із-за своєї смерті.

На даний час в спірній квартирі фактично проживають ОСОБА_7 - її внук та його батько ОСОБА_3, хоча офіційно в квартирі зареєстрована лише вона. ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 його син, відповідно до чинного законодавства має проживати разом із батьком, а той, в свою чергу, несе обов"язок по його утриманню.

Крім цього, у своєму позові ОСОБА_4 зазнає, що фактично ОСОБА_3 не чинить їй фізичних перешкод щодо вселення в її житло, так як добре знає, що вона цього не зробить, доки там проживає її внук. Також існують обставини, через які вона це зробити не може, зокрема : спірна квартира є однокімнатною, а тому не має жодної можливості їх спільного проживання з урахуванням їх побутових та особистих потреб; вона є пенсіонером, інвалідом 3 групи, страждає на цукровий діабет, а також має діагноз ЗЗТБ лівої легені у вигляді фіброзу, туберкулома кат.5 гр.5.1 та перебуває на диспансерному обліку з приводу цього невиліковного захворювання, що становить певні ризики для тих, хто проживає на одній площі з хворим, а це аж ніяк не відповідає інтересам дитини; ОСОБА_3 відверто її ненавидить і між нею та останнім існують неприязнені відносини.

Позивач по зустрічному позову також зазначає, що вона не має жодного іншого житла, крім спірної квартири. Зі своїм чоловіком вона зараз не проживає, фактично вони розійшлися із-за її хвороб.

Посилаючись на ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.391 ЦК України ОСОБА_4 прохає суд зобов"язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_3, шляхом зобов"язаня звільнити житлове приміщення.

В судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_3 свій позов підтримав, прохав його задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_4 не визнав.

Відповідач ОСОБА_4 первісний позов ОСОБА_3 не визнала, свій зустрічний позов підтримала.

Представник відповідача Виконавчого комітету Лубенської міської ради при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Лубенської міської ради прохав і в первісному і в зустрічному позовах відмовити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву, в якій прохав проводити розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що первісний позов ОСОБА_3 про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі слід задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_3 проживає з 2007 року, тобто з часу спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, з якою вони проживали разом до її смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_7 р. Вказані обставини підтверджуються актом вуличного комітету від 23.06.2015 року (а.с.29), показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Під час спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу у позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_6 однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_4, успадкували в рівних частках по 1/2 частині на кожного : малолітній син спадкодавця - ОСОБА_7 та матір спадкодавця (відповідач по справі) - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.15).

Малолітня дитина ОСОБА_7 проживає у спадковій квартирі за вищезазначеною адресою разом зі своїм батьком ОСОБА_3 ОСОБА_7 відвідує Лубенський дошкільний навчальний заклад № 17, що підтверджується відповідною довідкою завідуючої навчального закладу № 01/1-18/18 від 04.04.2016 року (а.с.82). Неповнолітній має вади зору, а тому у вищевказаному дитячому садочку відвідує спеціальну групу, яка комплектується дітьми з вадами зору, з якими займаються відповідні спеціалісти. Вищезазначена обставина сторонами визнається і не оспорюється.

З показів свідків : ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається, що позивач ОСОБА_3 є гарним батьком свого малолітнього сина - ОСОБА_7. Про це також зазначено у довідці Лубенського дошкільного навчального закладу від 04.04.2016 року (а.с.86).

Незважаючи на те, що позивач ОСОБА_3 разом зі своїм малолітнім сином проживає фактично у м.Лубни, в спірній квартирі, позивач зареєстрований в АДРЕСА_2, що підтверджується відповідними довідками сільської ради (а.с.79, 81) . Малолітній син позивача взагалі ніде не зареєстрований.

З метою, щоб малолітня дитина була зареєстрована у своїй власній квартирі, проживала у м.Лубни та відвідувала спеціалізовану групу в дитячому садку м.Лубни, 07.07.2015 року ОСОБА_3 було направлено до відповідача, як співвласнику квартири, заяву з проханням надати письмову згоду на його реєстрацію разом із сином ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.18-19), але відповідач не дала згоду на реєстрацію.

Також 07.07.2015 року позивачем було направлено до Лубенського відділення Державної міграційної служби України заяву з проханням оформити реєстрацію його та малолітнього сина за вказаною адресою (а.с.20), на що 10.07.2016 року отримав відповідь про перелік документів, які необхідно надати для реєстрації, серед яких і Свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири сина ОСОБА_8 (а.с.21). Саме це свідоцтво позивач надати не зміг, оскільки воно перебуває у відповідача.

Частина перша статті 383 ЦК України встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном

Згідно ч.5 ст.319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частина перша ст.154 СК України зазначає, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

Згідно ч.1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Згідно ч.1 ст.177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства, суд вважає, що малолітній ОСОБА_7 має право проживати у квартирі АДРЕСА_1, оскільки він є співвласником вказаної квартири і відповідно до чинного законодавства має право користуватись своєю власністю.

Крім цього, суд вважає, що на підставі ст.405 ЦК України, ч.1 ст.151, ч.1 ст.177 СК України разом зі своїм малолітнім сином має право проживати і його батько, позивач по справі, - ОСОБА_3, оскільки останній є членом сім"ї малолітнього сина і має право та обов"язок виховувати свою дитину та дбати про збереження, використання майна дитини в її інтересах. Проживання батька разом зі своєю дитиною, створить сприятливі умови для належного виховання дитини та його духовного розвитку.

Відповідно до абз.6 підпункту 6 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Враховуючи те, що малолітній ОСОБА_7 має право на проживання в спірній квартирі, суд вважає, що дитина має право і на реєстрацію в цій квартирі. Відповідно і батько, як член сім"ї та особа, яка несе обов"язок дбати про майно дитини та в інтересах дитини, також має право на реєстрацію у вищезазначеному помешканні. Отже, позов ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 не довів ту обставину, що відповідач Виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області якимось чином порушив його право та право його малолітнього сина на проживання та реєстрацію в помешканні. Позивач взагалі не звертався до вказаного відповідача про проведення реєстрації, а тому в позовних вимогах ОСОБА_3 до виконкому слід відмовити.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_4 прохає суд зобов"язати ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_5, але суд вважає, що це буде суперечить вимогам ст.405 ЦК України, ч.1 ст.151, ч.1 ст.177 СК України, ч.1 ст.14 Закону України "Про охорону дитинства", яка зазначає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Виселення батька із помешкання, належного дитині, буде суперечити інтересам самої дитини, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ч.1 ст.14 Закону України "Про охорону дитинства", абз.6 підпункту 6 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, ст.ст.317, 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст.151, 154, 163, 177 СК України, ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі - задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, та за його батьком ОСОБА_3 право на проживання та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_6.

В позовних вимогах ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права на проживання та реєстрацію в квартирі - відмовити .

В позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення - відмовити .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 551 гривню 20 копійок судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу, а всього 3551 гривню 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Гудков С. В.