Справа № 364/417/16-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3818/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 20 25.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Приходька К.П.,
при секретарі:Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Володарської районної ради Київської області про визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним, вчиненого під впливом помилки та відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до Володарської районної ради Київської області про визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним, вчиненого під впливом помилки та відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що з 1999 року користується приміщенням Володарського районного відділу статистики Київської області, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, спочатку на правах оренди приміщення та в послідуючому згідно договору міни та інших домовленостей між ним та Володарською районною радою Київської області, а саме, обмін нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

На виконання домовленостей ОСОБА_5 було подаровано Володарській районній раді Київської області нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Просив визнати договір дарування нежитлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 від 20.12.2003 року недійсним, який вчинений під впливом помилки та стягнути з Володарської районної ради Київської області на користь ОСОБА_5 майнову шкоду, згідно договору міни від 02.12.2004 року, в розімірі 43 400 гривень, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому зазначав, що судом було безпідставно не взято до уваги його пояснення щодо помилки, оскільки при укладенні договору він діяв, відповідно до наданих відповідачем гарантій, а оскільки останній їх не виконав, то вважає, що з його боку існувала помилка, щодо обставин укладення договору. Також, на думку апелянта суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_6 щодо умов укладення спірного договору.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.12.2003 року ОСОБА_5 подарував Володарській районній раді Київської області нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6).

02.12.2004 року було укладено договір міни, відповідно до якого ОСОБА_5 здійснив обмін квартири АДРЕСА_1 на приміщення управління статистики по АДРЕСА_3 (а.с.7).

Відповідно до розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області № 389 від 28 вересня 2005 року було надано дозвіл на обмін та прийняття квартири АДРЕСА_1 до спільної власності територіальних громад Володарського району (а.с.9).

Рішенням 21 сесії 4 скликання Володарської районної ради Київської області, було прийнято рішення прийняти як дар до спільної власності територіальних громад Володарського району нежитлове приміщення в житловому будинку в АДРЕСА_1, від ОСОБА_5 та в п. 3 вказаного рішення зазначено, що разі прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району приміщення Володарського районного відділу статистики, що знаходиться в АДРЕСА_3, приміщення буде продане ОСОБА_5 по оціночній на момент продажу вартості (а.с.8).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що посилання позивача на договір міни укладений між ним та відповідачем від 02.12.2004 року, за яким було здійснено обмін нежитлових приміщень, не заслуговує на увагу, оскільки даний договір належним чином не оформлений у відповідності до вимог ЦК України, нотаріально не засвідчений та не зареєстрований у визначеному порядку, в договорі також вказано, що власником обох приміщень є ОСОБА_5 (а.с.7). Окрім того, згідно матеріалів справи ОСОБА_5 передав належне йому на праві власності нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 безкоштовно (в дар) у спільну власність територівльних громад Володарського району Київської області.

Крім того, місцевим судом вказано, що Цивільним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, не передбачено укладення договору міни між сторонами цивільних правовідносин, а покази свідка ОСОБА_6 не можуть бути взяті до уваги, як підстава визнання договору дарування нежитлового приміщення недійсним, який вчинено під впливом помилки, відповідно до норм діючого цивільного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

За змістом наведених норм обман, як підстава для визнання угоди недійсною, передбачає вчинення однією із сторін активних дій спрямованих на формування у іншої сторони правочину хибного уявлення про істотні умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК (435-15) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються, як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов заявлений безпідставно, а позивач не довів належними та допустимими доказами, що він уклав оспорюваний ним договір дарування внаслідок помилки, та, що волевиявлення його не було вільним і не відповідало його волі в момент укладення.

Тому доводи апелянта, викладенні в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

К.П.Приходько