У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є дочкою ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На день смерті батька вона була неповнолітньою. ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2004 року. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді зазначеної квартири, у встановлений законом строк вона звернулася до П'ятої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. На запит нотаріальної контори щодо відомостей про власника вказаної квартири з орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - ОП «ЗМБТІ») була надана інформаційна довідка про те, що 12 січня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., зареєстрований за № 20. 09 лютого 2011 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., реєстровий № 350, продав вказану квартиру ОСОБА_12 26 березня 2011 року ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., реєстровий № 373, відчужила спірну квартиру ОСОБА_5 Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 січня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було визнано недійсним. Посилаючись на викладене, позивач просила витребувати спірну квартиру з чужого володіння та зобов'язати ОСОБА_5 повернути їй зазначену квартиру; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4. квартиру АДРЕСА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо дня цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_7 (а. с. 6, 61, зворот, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер (а. с. 9, 60, т. 1).

На день смерті ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г., на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, у якій він постійно проживав та був зареєстрований з 10 травня 2005 року. Право власності на квартиру зареєстровано ОП «ЗМБТІ» 30 грудня 2004 року (а. с. 17, 18, 62, 74, 75, зворот, т. 1).

Після смерті батька ОСОБА_4 у встановлений законом строк, а саме: 08 серпня 2008 року, звернулася до П'ятої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 47, т. 1).

Крім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 року звернувся також ОСОБА_15, тобто після спливу встановленого законом строку (а. с. 46, зворот, 60, 61, т. 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2009 року позовну заяву ОСОБА_15 до ОСОБА_4, третя особа - П'ята запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було повернуто позивачу (а. с. 39, т 2).

12 січня 2011 року між ОСОБА_7. та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., реєстровий № 20.

09 лютого 2011 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., реєстровий № 350, продав зазначену вище квартиру ОСОБА_12 (а. с. 17, 18, 74, 75, т. 1).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 26 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 373, ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 38, 39, 122, 123, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_15 помер (а. с. 55- 57, т. 2).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2012 року визнано недійсною нотаріально посвідчену довіреність від 19 жовтня 2010 року, реєстровий № 3795, видану на ім'я ОСОБА_16 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., реєстровий № 20, укладений 12 січня 2011 року між ОСОБА_7. та ОСОБА_10 (а. с. 11, 12 т. 1).

Зазначеним судовим рішенням суду встановлено, що, використавши підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_7., невстановлена особа 19 жовтня 2010 року нотаріально оформила на ім'я ОСОБА_16 довіреність на право розпорядження належною ОСОБА_7 квартирою АДРЕСА_4 та за договором купівлі-продажу від 12 січня 2011 року відчужила вказану квартиру ОСОБА_10

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права, а саме пред'явлення індикаційного позову до останнього набувача майна, оскільки перший правочин із трьох правочинів щодо відчуження спірної квартири визнаний судом недійсним та тягне за собою недійсність наступних правочинів.

Також апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_4. має право витребувати квартиру від добросовісного набувача, оскільки має право на неї в порядку спадкування за законом, а спірна квартира вибула з її володіння поза волею останньої.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко