г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1190/16-ц
Номер провадження 2/213/743/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Соловйової Л.Я.,

при секретарі - Ємельянцевій Т.С.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий вивіз малолітнього сина - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року у м. Кривому Розі, на період з 01.07.2016 року по 25.08.2016 року на територію Російської Федерації, без згоди його батька ОСОБА_2. В подальшому позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В позовній заяві позивач зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 має дитину - сина ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився поза шлюбом. Відповідач визнав себе батьком дитини. За рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання дитини - сина ОСОБА_4, аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Дитина з самого народження проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. позивач самостійно здійснює виховання сина. Відповідач не визнає за собою ніяких батьківських обов'язків. Ніякої участі у вихованні сина він не приймає. На даний час існує заборгованість відповідача по аліментам, останній приховує своє місце роботи і від позивача, і від органів ДВС. Дитина дорослішає, має право на духовний розвиток, спілкування з рідними людьми. Позивач має намір і можливість вивезти дитину тимчасово за кордон. до м. Санкт-Петербург Російської Федерації. де мешкає рідний брат позивача з родиною. Для виїзду дитини за кордон необхідна згода відповідача, нотаріально посвідчена. Однак, відповідач дозволу на виїзд дитини не надає, не бажає обговорювати це питання. Відпустка позивача була запланована на липень-серпень 2016 року, на час літніх канікул сина. У зв'язку із відмовою відповідача у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, позивач змушена звернутися до суду з цього приводу для захисту порушених прав дитини.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Судом ухвалено про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Судом ухвалено про заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження - ІНФОРМАЦІЯ_6 року народився ОСОБА_3, батьком якого є - ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1. /а.с. 12/.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2010 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2009 р. і до повноліття дитини. /а.с. 13/

Згідно з довідкою ПАТ «ІНГЗК» від 27.04.2016 р. - ОСОБА_1 працює на посаді - провідний інженер з обліку військовозобов'язаних та ведення секретного діловодства ПАТ «ІНГЗК», відпустка якої, згідно затвердженого графіку відпусток запланована на липень-серпень 2016 року. /а.с. 14/.

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 29.04.2016 року, виданою ЖБК «Інгулець»-31 - ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. /а.с. 15/.

Позивач має намір і можливість вивезти сина тимчасово на відпочинок за кордон, до м. Санкт-Петербург Російської Федерації. де мешкає рідний брат позивача з родиною. Для виїзду дитини за кордон необхідна згода відповідача, нотаріально посвідчена. Однак, відповідач дозволу на виїзд дитини не надає.

В позові позивач вказує, що батько не бажає надати згоду на тимчасовий виїзд дитини на відпочинок за кордон, а також не пропонує будь-якого іншого відпочинку для дитини, вказані твердження відповідачем не спростовані. Заперечень на позов від відповідача не надійшло.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.2. п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку буде відповідати її інтересам. Надання дозволу на виїзд дитини позивача у її супроводі не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька з 01 липня 2016 року, проте з огляду на дату розгляду справи, позов є таким, що підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька з дня набрання рішенням законної сили і по 25.08.2016 року, як просить позивач.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі - 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 64 Конституції України, ст. 313 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 7,150,155 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10,11,60,209,212,214-215,218,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на період літнього відпочинку з дня набрання рішенням законної сили по 25 серпня 2016 року у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, до Російської Федерації.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.Я. Соловйова