Справа № 368/513/16-ц Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/4145/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 46 20.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Кагарлицької міської ради, Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення стану земельної ділянки,-

встановила:

у березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що, вона з сім'єю, проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка згідно Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, видане 17 квітня 2000 року згідно розпорядження Київської дистанції № 10 від 04 квітня 2000 року, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї - ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Це одноповерховий багатоквартирний будинок, який складається з трьох квартир, які знаходяться під одним дахом послідовно одна за одною.

Зі сторони АДРЕСА_2 та квартири №3 у будинку є два входи на горище. По периметру будинку прокладено під'їзні шляхи (заасфальтовані доріжки). Поза будинком знаходиться сад та допоміжні приміщення, до яких можливо дістатися тільки зі сторони АДРЕСА_2 та квартири №3. ЇЇ квартира знаходиться посередині будинку між першою та третьою квартирами.

На день подання позову до суду всі квартири в будинку АДРЕСА_2 приватизовані, та належать на праві приватної власності його мешканцям: АДРЕСА_2 - ОСОБА_3, АДРЕСА_3 - ОСОБА_6

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 15 вересня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №148, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0797га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_3.

Позивачка вважає, що Кагарлицька міська рада без виготовлення проекту відведення ділянки прибудинкової території багатоквартирного будинку і проектно-технічної документації, в проекті поділу якої, виходячи з існуючої ситуації, встановлюються території (об'єкти) спільного користування, які знаходяться у спільній частковій власності, а також без врахування будівельних, санітарних та протипожежних норм,незаконно надала увласністьОСОБА_3частину прибудинкової території багатоквартирного будинку, яка належить на праві спільної сумісної власності мешканцям вказаного будинку.

Також, позивач посилалась на те, що Кагарлицькою міською радою під час передачі у приватну власність частини прибудинкової території багатоквартирного будинку, у складі прибудинкової території не було визначено об'єкти, що використовуються сторонніми користувачами за встановленими правилами експлуатації та користування (спільні проїзди, наскрізні проходи у будовах тощо), їх межі, а також об'єкти загального призначення для групи будинків кварталу, мікрорайону, земельні ділянки, необхідні для здійснення реконструкції, ремонту та експлуатації існуючих магістральних наземних та підземних інженерних мереж. При цьому, межі цих об'єктів та особливості їх використання встановлюються у проекті поділу території (мікрорайону, кварталу) та подаються в складі проекту відведення земельних ділянок прибудинкових територій.

Таким чином, за абрисом земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 перейшли навіть під'їзні шляхи багатоквартирного будинку.

Даний Акт шляхом обману з боку ОСОБА_10 - матері ОСОБА_3, було підписано лише чоловіком позивачки ОСОБА_4, а не всіма співвласниками будинку.

Позивачка вважає, що вже протягом досить тривалого часу, ОСОБА_3 грубо порушує її права, перешкоджає користуватися прибудинковою територією будинку, в якому вона мешкає, в тому числі не дозволяє прохід асфальтовими доріжками, якими весь час діставалися до саду та сараїв, що знаходяться за будинком, перегородила під'їзні шляхи до будинку - посеред однієї з доріжок вбила залізну арматуру та поставила огорожу.

Позивачка просилавизнати незаконним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради №118- ХЗ- ХХІУ від 02 липня 2003 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0797 га., визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3.

Зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відновивши стан ділянки шляхом видалення арматури з пішохідної доріжки та демонтажу огорожі, якою обнесено земельну ділянку площею 0,0797га., по АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 червня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що при ухваленні даного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, не досліджено та не з'ясовано всі обставини справи, які мають суттєве значення для правомірного її вирішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення спираючись лише на припущеннях та норми непрямої дії.

Крім того, визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд першої інстанції не обґрунтував дане в мотивувальній частині рішення.

Також, апелянт, вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те,що під час винесення Кагарлицькою міською радою Київської області рішення від 02.07.2003 року, яким затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0797га., з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 порушень прав та чинних норм законодавства не було.

Апелянт, стверджує, що суд першої інстанції хибно прийшов до висновку,що багатоквартирний будинок є прибудинковою територією, та майном загального користування, а також не взяв до уваги покази свідків, які проживають в ідентичному сусідньому багатоквартирному будинку.

ОСОБА_2 вважає, що своїм незаконним рішенням 02 липня 2003 року Кагарлицька міська рада надала у власність ОСОБА_3 частину прибудинкової території багатоквартирного будинку.

Просила скасувати рішення суду від 03 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з сім'єю, проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка згідно Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, видане 17 квітня 2000 року згідно розпорядження Київської дистанції № 10 від 04 квітня 2000 року, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї - ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Це одноповерховий багатоквартирний будинок, який складається з трьох квартир, які знаходяться під одним дахом послідовно одна за одною. Квартира позивачки знаходиться посередині будинку між першою та третьою квартирами.

Всі квартири в будинку АДРЕСА_2 приватизовані, та належать на праві приватної власності його мешканцям: АДРЕСА_2 - ОСОБА_3, АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 Відповідачка ОСОБА_3 проживає в квартирі №1 вказаного будинку .

Рішенням Кагарлицької міської ради від 20.05.2003 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації по відведенню земельної ділянки у приватну власність для обслуговування будинків по АДРЕСА_2.

Відповідно до технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян, 04.06.2003 року було встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_3 суміжним землевласником ОСОБА_4, представником Кагарлицької міської ради та представником ЗКБ «Земпроект», а також складено абрис та кадастровий план земельної ділянки.

Рішенням від 02 липня 2003 року на XI сесії ХХІУ скликання Кагарлицької міської ради затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано державний акт на право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0797га., з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Отже, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 15 вересня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №148, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0797 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, Київської області, кадастровий номер: НОМЕР_3.

Рішенням Кагарлицької міської ради від 17.10.2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку АДРЕСА_1 для обслуговування квартири. На день розгляду справи технічна документація не виготовлена, державний акт не видано.

Згідно копії свідоцтва про право власності від 11.07.2014 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0881га., з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Відповідно до методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 29.12.2011 року №389, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку.

Згідно ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Однак, об'єднання співвласників житлового АДРЕСА_1 не створено, вказаний будинок на балансі Київської дистанції колії та Кагарлицької міської ради не рахується, що стверджується копіями відповідних листів від 18.01.2011 р. та 23.07.2008 року .

Згідно копії листа КП «Південне бюро технічної інвентаризації» від 09.09.2013 року будинок АДРЕСА_1 має статут одноповерхового житлового будинку, право власності на який до 01.01.2013 року було зареєстровано поквартирно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надано відповідної містобудівної та землевпорядної документації, яка б свідчила, що земельні ділянки біля будинку АДРЕСА_1 є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за свої внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Виходячи з вказаної норми ст.118 Земельного кодексу України у разі якщо у громадянина в користування знаходиться земельна ділянка, якою він користується, він має право звернутись до міської ради із заявою про передачу йому у власність такої земельної ділянки, даним правом і скористалась відповідачка.

Колегія суддів не вбачає порушень Кагарлицької міської ради при винесенні рішення 02.07.2003 року, яким затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано державний акт на право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0797га., з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Конституційного суду України 16.04.2009 р. №7-рп/2009 визначено, що нормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бутискасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду від 11.11.2011 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконкому Кагарлицької міської ради про визнання незаконним акту, визначення межі території та порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відмовлено повністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 достеменно знала про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3

Посилання апелянта, на ту обставину, що відповідачка 05.09.2015 року встановила паркан, що унеможливлює прохід під частиною будинку, що належить відповідачці, не можуть бути взяті до уваги,так як про існування державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка знала в 2011 році.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді