У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Монастирищенський районний відділ РАЦС, про визнання батьківства та внесення змін до Державного реєстру актів цивільного стану про народження, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила:

- визнати її, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочкою ОСОБА_8;

- зобов'язати Монастирищенський районний відділ РАЦС управління юстиції внести зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження до актового запису від 30 січня 1984 року № 18 про народження дитини ОСОБА_3, де у відомості про батьківство вказати батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_8, виключивши відомості про ОСОБА_9

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що її мати ОСОБА_6 у 1981-1983 роках проживала із ОСОБА_8 у незареєстрованому шлюбі, під час якого вони вели спільне господарство, мали спільні кошти від трудової діяльності, проявляли турботу один до другого та проживали на квартирі у ОСОБА_10. по АДРЕСА_1, проте відповідачі та їх родичі не сприймали ОСОБА_6 як дружину ОСОБА_8 та всілякими засобами намагались їх розлучити і, як наслідок, у червні 1983 року вони розірвали свої стосунки та з того часу разом не проживали, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх спільна дитина - ОСОБА_3 (позивачка).

Позивачка вказала, що після припинення шлюбних відносин її батько став проживати в с. Родниківка Уманського району, а мати, після її народження, в с. Попудня Монастирищенського району, заяву про реєстрацію її народження мати подавала сама, оскільки з батьком вже не проживала, а тому під час реєстрації ім'я та по батькові її батька вказано - ОСОБА_9, а прізвище - ОСОБА_9, за прізвищем матері.

Також ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_8 періодично приїздив до них в гості в с. Попудня Монастирищенського району, надавав матеріальну допомогу, а у 1985 році її мати переїхала на постійне місце проживання в с. Родниківка, де також періодично зустрічалася з батьком.

Вказала, що ОСОБА_8 визнавав її за свою доньку, мав намір оформити на неї заповіт і свої наміри не від кого не приховував, проте останнім часом батько тяжко хворів, проживав сам по АДРЕСА_2, і за його проханням вона взяла відпустку за місцем своєї роботи та приїхала доглядати за ним.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, а вона, як його дочка, відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування його майна за законом у першу чергу, оскільки інших дітей та живих батьків у нього не має, ОСОБА_3 просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

РішеннямУманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 дочкою ОСОБА_8

Зобов'язано Монастирищенський районний відділ РАЦС управління юстиції внести до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження до актового запису № 18 від 30 січня 1984 року про народження дитини ОСОБА_3, де у відомості про батьківство вказати батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_8, виключити відомості про ОСОБА_9

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 відхилено, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував покази свідків та висновок експерта судово-медичної експертизи зразків крові від 17 червня 2014 року № 151, за яким вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_8 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99 %, дійшовши висновку про доведеність позовних вимог.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до запису у свідоцтві про народження прізвище батька позивачки зазначено: «ОСОБА_9», що відповідало вимогам закону, який був чинним на час реєстрації дитини, оскільки ч. 2 ст. 55 КпШС передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо не має спільної заяви батьків, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою; ім'я та по батькові зазначено: ОСОБА_9 (а. с. 7, т. 1).

Відповідно до висновку експерта щодо молекулярно-генетичного дослідження (зразків крові) від 17 червня 2014 року № 151, проведеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи за ухвалою суду від 06 березня 2014 року, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_8 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99 % (а. с. 95-98).

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги підстави визнання батьківства, зокрема: докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільне проживання і ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини, спільне виховання та утримання ними дитини.

Відповідно до ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на вказане вище уваги не звернули, та не врахували, що за ст. 53 КпШС України суд міг встановити батьківство лише у разі доведення однієї із чотирьох обставин: спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини; участі його у вихованні дитини; участі його в утриманні дитини; письмового, усного або у інший спосіб визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства, а тому поклавши в основу рішення висновок експерта щодо молекулярно-генетичного дослідження (зразків крові) від 17 червня 2014 року № 151, суди не врахували вимоги вказаної вище норми права, чинної на час виникнення спірних правовідносин, та не надали належної оцінки обставинам справи; не врахували, що покази свідків щодо спільного проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у період 1981-1983 років, а також щодо визнання ОСОБА_8 свого батьківства носять суперечливий характер та ґрунтуються на розповідях, які вони чули від позивачки та її матері.

З огляду на вказане, колегія суддів касаційного суду вважає, що неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального та процесуального права, унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першоїінстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана