Провадження № 2/760/146/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Носачова А.К., Бугайчука О.Р.

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3. ОСОБА_4

представника відповідача1 - ОСОБА_5

представника відповідачів 2,3,4 - ОСОБА_6

представників 3-ї особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, 3-я особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопривод» про визнання недійсним повністю патенту України на винахід та зобов'язання внести зміни до Державного реєстру патентів України, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить про визнати недійсним патент України № 94780 від 10 червня 2011 року та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру свідоцтв України на винаходи та корисні моделі та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Посилається в позові на те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є власниками патенту України НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1 «.

Такий винахід застосовувався в промисловості, зокрема, машинобудуванні, багатьма виробниками, задовго до подання відповідачами заявки №а200906488 на вказаний патент, тобто 22 червня 2009 року, а отже не є новим і не має винахідницького рівня.

Крім того, існування зазначеного патенту порушує його право, як громадянина, який прагне жити в цивілізованій та правовій державі, в якій кожний виданий державним органом документ має відповідати чинним нормативно-правовим актам.

Виходячи з цього вважає, що патент України НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його.

Представник відповідача - Державної служба інтелектуальної власності проти позову заперечував.

Зазначив, що видачею даного патенту права позивача з боку ДСІВ порушені не були.

Крім того, поняття «інтерес» в цивільних справах має тлумачитися саме в юридичному розумінні, а не в «етимологічному, загально-соціологічному, психологічному» чи будь-якому іншому розумінні, як його тлумачить позивач у своїх поясненнях.

Інтерес сам по собі за своїм змістом є прагненням до користування конкретним матеріальним (нематеріальним), а тому таке прагнення повинно мати відображення у діях позивача, направлених на отримання цього блага.

З урахуванням обгрунтування позову та висловлених в судовому засіданні представником позивача пояснень щодо порушення охоронюваного законом інтересу позивача, який полягає в тому, що «...останній є водієм транспортного засобу, а тому існує вірогідність того, що відповідачі (власники патенту) в майбутньому можуть пред'явити позивачу претензію щодо використання ним транспортного засобу, де використовується технічне рішення за винаходом», не є доказом порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому просмить у позові відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову також заперечував.

Посилається на те, що об'єктом інтелектуальної власності є не тросові приводи як вироби, а технічні рішення, які в них застосовані і які зазначені в описі патенту.

Зазначив, що видача патенту на винахід вже є наслідком проведення кваліфікаційної експертизи, тобто дійсність оспорюваного патенту вже підтверджена експертним висновком в момент його видачі.

Звернув увагу суду на те, що позивач оскаржує патент на винахід виходячи з його назви, хоча об'єктом винаходу є технічне рішення, яке техніко-технологічно покращує функціонально-експлуатаційні характеристики тросового приводу конкретного типу (серії).

Крім того, існування спірного патенту жодним чином не порушує право чи інтерес позивача, як фізичної особи, а може порушувати інтереси виключно суб'єктів підприємницької діяльності.

Виходячи з цього, вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, а тому просить у позові відмовити.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримав.

Зазначив, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом третьої особи до відповідачів з тих самих підстав.

Вважає, що наявність зазначеного патенту не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 459 ЦК України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Об'єктом винаходу може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

За змістом статті 7 даного Закону винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним.

Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Рівень техніки включає також зміст будь-якої заявки на видачу в Україні патенту (у тому числі міжнародної заявки, в якій зазначена Україна) у тій редакції, в якій цю заявку було подано спочатку, за умови, що дата її подання (а якщо заявлено пріоритет, то дата пріоритету) передує тій даті, яка зазначена у частині четвертій цієї статті, і що вона була опублікована на цю дату чи після цієї дати.

Винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки. При оцінці винахідницького рівня зміст заявок, зазначених у частині п'ятій цієї статті, до уваги не береться.

Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

За правилами ч. 1 ст. 12 Закону особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку.

В п. 7 ст. 16 даного Закону зазначено, що після подання заявки та за наявності документа про сплату збору за її подання проводиться формальна експертиза, під час якої:

а) визначається, чи належить об'єкт, що заявляється, до об'єктів, зазначених у частині другій статті 6 Закону, і чи немає його серед об'єктів, зазначених у частині третій статті 6 Закону;

б) заявка перевіряється на відповідність вимогам статті 12 Закону.

За змістом ст. 12 Закону заявка на корисну модель повинна відповідати вимогам єдності та містити заяву про видачу деклараційного патенту на корисну модель, опис корисної моделі, формулу корисної моделі, креслення (якщо на них є посилання в описі), реферат.

Згідно з ч. 11 ст. 16 Закону якщо заявка на видачу деклараційного патенту на корисну модель відповідає вимогам статті 12 Закону, за наявності документа про сплату відповідного збору за подання заявки, заявнику надсилається рішення про видачу деклараційного патенту на корисну модель.

Спори щодо умов одержання винахідником службового винаходу (корисної моделі) винагороди та розміру вирішуються в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 28 Закону передбачено, що продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

Відповідно до ст. 25 Закону деклараційний патент на корисну модель видається під відповідальність його власника за відповідність корисної моделі умовам патентоздатності.

Так, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 є власниками патенту України НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Заявку №а200906488 на вказаний патент було подано ними 22 червня 2009 року, відомості про видачу патенту було опубліковано 10 червня 2011 року у бюлетені №24 «Промислова власність», а отже дана дата є початком перебігу дії їх прав, що випливають з патенту.

Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 424 ЦК України зазначено, що майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 зазначеної статті законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб'єктів цих прав. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов'язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону права на винаходи і корисні моделі» продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

Ухвалою суду від 11 травня 2016 року в справі була призначена судова експертиза об'єктів інтелектуальної власності, провадження якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

На вирішення експертизи були поставлені наступні запитання:

-Чи відповідає винахід за патентом НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року умові патентоздатності «винахідницький рівень» відповідно до матеріалів та документів, наданих для оформлення патенту, та документів (матеріалів), наданих учасниками провадження до матеріалів справи?

--Чи відповідає винахід за патентом НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи та документів, наданих для оформлення патенту, та документів (матеріалів), наданих учасниками провадження до матеріалів справи?

Згідно висновку експерта від 13 жовтня 2016 року №160/16 винахід за патентом НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи.

Винахід за патентом НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень» відповідно до матеріалів справи.

/ т.2, а. с. 24 - 52 /

Суд критично відносить до висновку експерта щодо невідповідності патенту винахідницькому рівню, виходячи з наступного.

Так, з висновку експерта вбачається і це підтвердили в судовому засіданні сторони, виновок експертом зроблений на підставі копій документів, наданих представником позивача.

Відповідно до ч.4 ст.7 вище приведеного Закону рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Таким же чином регулює дане питання і п.п.6.5.1 та 6.5.2 Правил розгляду заявки на винахід та корисну модель, заьверджених наказом Мінінстерства освіти та науки України №197 від 15.03.2002 року.

В частині перевірки винахідницького рівня експертом зроблено посилання на документи, надані представником позивача, як відомі та очевидні, які є джерелами інформації і які стали загальновідомими до дати подання.

В той же час, з висновку експерта не вбачається, коли саме вони стали загальновідомими, як і немождиво встановити, чи є вони взагалі загальновідомими.

Представник відповідача- ДСІВ в судовому засіданні зазначила, що за таких обставин приведені в висновку документи не можуть бути включені до рівня техніки та не можуть бути протиставленими по умові»винахідницький рівень» в світлі ч.7 ст.7 Закеону України України « Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та п.6.5.3 Правил розгляду заявки на винахід та корисну модель.

Виходячи з того, що судовим експертом не наведені інші документи рівня техніки, які б розкривали такі ознаки та їх вплив на зазначений технічний результат, вважає висновок експертизи у цій частині неправильним.

З такою ж позицією в судовому засіданні погодився і представник відповідачів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ч.6 ст. 147 ЦПК України зазначено, що висновок експерта для суду є не обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище,суд вважає,що документи, копії яких досліджувалися експертом при наданні висновку в обгрунтування невідповідності патенту умові патентоздатності «винахідницький рівень», не можуть бути включені до рівня техніки в порядку, визанечному ч.4 ст.7 Закону і не можуть свідчити про невідповідність умові «винахідницький рівень» з точки зору ч.7 ст.7 Закону та п.6.5.3 вище приведених Правил.

Частиною першою статті 33 Закону встановлено, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі, зокрема:

- невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону (пункт "а" частини першої статті 33 цього Закону);

- видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб (пункт "г" частини першої статті 33 цього Закону).

Відповідно до висновку експерта від 13 жовтня 2016 року №160/16 винахід за патентом НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року відповідає умові патентоздатності «новизна».

Крім того, за змістом ст. 3 ЦПК України кожна кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Будь-яких доказів порушення саме його прав, позивач при зверненні до суду не зазначив, і не надав таких доказів представник позивача при розгляді справи.

В свою чергу представник відповідачів пояснив звернення позивача до суду з даним позовом наявністю спору в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області за позовом 3-ї особи до відповідачів.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що права позивача видачею відповідачам оспорюваного ним патенту порушені не були, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 15,16,424, 460, 462, 464, 469 ЦК України, ст.ст. 6 ч.2, 7, ч.1 ст.12,16, ч.2 ст.28, ч.1ст.33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_9 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання недійсним повністю патенту України на винахід та зобов'язання внести зміни до Державного реєстру патентів України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: