Справа №591/1215/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1162/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, прокурора Сумської області, Державної казначейської служби України

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 01 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, про відшкодування моральної та майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який під час розгляду уточнив та мотивував вимоги тим, що 24 квітня 2009 року та 11 серпня 2009 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.185 КК України та ч.3 ст.364 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м.Суми від 01 лютого 2012 року його було засуджено до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певними видами діяльності у сфері проходження публічної служби та служби в правоохоронних органах на строк два роки з конфіскацією майна (крім житла) та після вступу вироку в законну силу направлено до відбування покарання. Вирок було оскаржено.

Досудове та судове слідство відносно нього тривало з 2009 року по 2014 рік і закінчилося закриттям кримінального провадження - за ч.1 ст.185 КК України у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і в вичерпанні можливості їх отримати, а за ч.3 ст.364 КК України - у звязку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

За вказаний час він поніс значні матеріальні та моральні втрати, страждав від порушень його конституційних прав, неможливості провадити звичайний спосіб життя, працювати, руйнування репутації, осуду оточуючих, позбавлення волі, можливості самостійно себе забезпечувати.

Просив стягнути на його користь з Державного бюджету України завдану майнову шкоду, витрати на придбання ліків 857 грн. 61 коп., за побачення в СІЗО, затрати на проїзд 53 грн., побачення в колонії 472 грн., витрати за проведення судово-психологічної експертизи 7392 грн., комісію 36 грн. 96 коп., за оформлення нотаріальної довіреності 110 грн., витрати на проїзд до м.Полтави на експертизу 437 грн., до суду 05 лютого 2013 року та 09 квітня 2013 року 960 грн., по оскарженню арешту на майно 214 грн. 60 коп., затрати на залізничні квитки 4560 грн., витрати на кореспонденцію 301 грн. 82 коп., моральну шкоду 13728484 грн. 08 коп., внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 01 червня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про стягнення недоплаченого грошового забезпечення, витрат на правову допомогу закрито.

Сторонами по справі зазначена ухвала суду не оскаржується, відтак судом апеляційної інстанції її законність та обґрунтованість не перевіряється.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 1900000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди шляхом списання цих сум з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, витрати за проведення судово-психологічної експертизи в сумі 7392 грн., 857 грн. 61 коп. витрати на ліки, списавши у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити зазначене рішення суду.

При цьому доводить, що відповідно до висновку судово-психологічної експертизи розмір завданої йому моральної шкоди оцінено у 13728484 грн. 08 коп., але судом першої інстанції стягнуто лише 1900000 грн. Уважає позов у цій частині підлягає задоволенню повністю.

Крім того, судом першої інстанції не відшкодовано кошти за побачення в СІЗО та затрати на проїзд в розмірі 53 грн., за побачення в колонії в сумі 472 грн., за комісію в сумі 36 грн. 96 коп. при оплаті експертизи, 110 грн. за оформлення нотаріальної довіреності, витрати на проїзд до м.Полтави на експертизу 437 грн. 58 коп., до суду на касацію 05 лютого та 09 квітня 2013 року в сумі 960 грн., по оскарженню арешту на майно в сумі 214 грн. 60 коп., затрати на залізничні квитки у сумі 4560 грн., витрати на кореспонденцію в сумі 301 грн. 82 коп., грошові кошти у сумі 1500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі прокурор Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити зазначене рішення суду, стягнувши моральну шкоду у розмірі 90867 грн., замість 1900000 грн., також скасувати рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у вигляді витрат на ліки у розмірі 857 грн. 61 коп.

При цьому доводить, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 90867 грн., виходячи із мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_3 під слідством чи судом.

Крім того вказує, що пунктом 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не передбачено стягнення з бюджету матеріальної шкоди у вигляді витрат на ліки у розмірі 857 грн. 61 коп.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення в частині задоволення прозову про стягнення з Державної казначейської служби України користь позивача 1900000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрат за проведену судово-психологічну експертизу у сумі 7392 грн. та витрати на ліки у сумі 857 грн. 61 коп.

При цьому доводить, що розмір моральної шкоди є значно завищеним, що може призвести до необґрунтованих втрат Державного бюджету України та негативно вплинути на реалізацію іншими особами своїх прав на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, та як за Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на виконання рішень суду за вказаною програмою передбачено видатки із загальною фонду державного бюджету лише у розмірі 180094,7 тис. грн.

Крім того вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_3 витрати за проведену судово-психологічну експертизу та витрати на ліки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги й заперечували пороти доводів апеляційної скарги відповідачів, представника прокурора Сумської області Вортоломей М.Ф. та Державної казначейської служби України та третьої особи ОСОБА_5, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги відповідачів мають бути задоволені частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у результаті незаконного перебування ОСОБА_3 під слідством і судом позивач зазнав душевних страждань, були порушені його нормальні життєві звязки, чим завдано йому моральну шкоду, на відшкодування якої визначено її грошовий еквівалент у розмірі 1900000 грн. та витрати зі сплати вартості висновку судово-психологічної експертизи у сумі 7392 грн.

Крім того, суд уважав доведеними належними і допустимими доказами розмір витрат позивача на придбання ліків у сумі 857 грн. 61 коп. під час його стаціонарного лікування у 2009, 2011 та 2013 роках.

Відмовляючи у задоволенні решти позову, повязаного з відшкодуванням майнової шкоди у вигляді витрат на побачення у слідчому ізоляторі, колонії, витрат на проїзд, судових витрат, тощо, суд виходив з того, що такі витрати понесені не позивачем, а іншими особами, які не позбавлені права самостійно звернутися до суду з відшкодуванням цих витрат.

Проте, повністю погодитись з висновком суду першої інстанції у частині задоволення позову не можливо, оскільки цих висновків суд дійшов при неповному зясуванні обставин справи та помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права, що згідно з п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення у частині визначення розміру моральної шкоди та скасування рішення у частині відшкодування витрат на лікування.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу (підписки про невиїзд), відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються:

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 жовтня 1993 року по 12 березня 2014 року ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера водія спеціального підрозділу груп затримання батальйону міліції Сумського міжрайонного відділу ДСО при УМВС України в Сумській області у званні прапорщик міліції.

Прокуратурою Ковпаківського району м.Суми 24 квітня 2009 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ч.3 ст.364 КК України, а 11 серпня 2009 року за ч.1 ст.185 КК України.

Постановою ст.слідчого прокуратури Ковпаківського району м.Суми від 28 квітня 2009 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

29 травня та 13 серпня 2009 року ОСОБА_3 предявлено обвинувачення за вищезазначеними статтями КК України.

Проте, постановою Зарічного районного суду м.Суми від 02 червня 2010 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст.ст.185 ч.1, 364 ч.3 КК України направлено на додаткове розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 серпня 2010 року постанову Зарічного районного суду м.Суми від 02 червня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Зарічного районного суду м.Суми від 01 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 квітня 2012 року, ОСОБА_3 було засуджено за ст.185 ч.1, ст.364 ч.3, ст.70 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю у сфері проходження публічної служби та служби в правоохоронних органах на строк два роки з конфіскацією усього майна (крім житла).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 квітня 2013 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 грудня 2013 року вирок Зарічного районного суду м.Суми від 01 лютого 2012 року скасовано у звязку з однобічністю, неповнотою досудового та судового слідства, а справу повернуто прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області від 19 серпня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито за реабілітуючими обставинами, а саме за ч.1 ст.185 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати, за ч.3 ст.364 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 з 29 квітня по 20 травня 2009 року, з 07 грудня по 19 грудня 201 року та з 31 жовтня по 22 листопада 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні Головного управління МВС України в Сумській області з діагнозами, зазначеними у медичних картках стаціонарного хворого №№315, 927, 730, й на підтвердження вартості ліків надано довідку ТОВ «Аптека 90».

Відповідно до висновку від 15 жовтня 2015 року судової психологічної експертизи, виконаної експертами Полтавського відділення №552 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_6, ОСОБА_3 у звязку з притягненням його до кримінальної відповідальності, засудженням та відбуванням покарання завдані моральні страждання та визначено орієнтовний розмір на її відшкодування у співвідношенні з мінімальною заробітною платою з використанням методичного підходу (методики та формули), запропонованого ОСОБА_7.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно перебував під слідством та судом з 24 квітня 2009 року до 19 серпня 2014 року, тобто 63 місяці 26 днів, з яких у слідчому ізоляторі та колонії 11 місяців 27 днів.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, з врахуванням принципу розумності і справедливості.

Проте, суд першої інстанції вірно встановивши наявність завданої ОСОБА_3 моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та засудження, не врахував принципів розумності та справедливості й безпідставно визначив її грошовий еквівалент у розмірі 1900000 грн.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01 травня 2016 року становить 1450 грн.

З врахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з 24 квітня 2009 року по 19 серпня 2014 року, тобто повних 63 місяці, то розмір відшкодування моральної шкоди має становити не менше 91350 грн.

У той же час, із 63 місяців ОСОБА_3 перебував у слідчому ізоляторі та колонії 11 місяців та 27 днів, тому колегія суддів апеляційного суду з огляду на фактичні обставин справи, глибину фізичних та моральних страждань позивача у цей період, вимог закону щодо розумності і справедливості, уважає визначити загальний розмір грошового еквіваленту на відшкодування моральної шкоди у сумі 300000 грн.

У звязку з чим, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, позивачу, пропорційно до задоволених вимог з відшкодування моральної шкоди відшкодовуються за рахунок коштів Державного бюджету України, 150 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо визначення розміру моральної шкоди на підставі висновку судової психологічної експертизи не ґрунтуються на вищезазначених нормах права, оскільки саме суд, а не судові експерти визначають грошовий еквівалент на відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується рішення суду у частині відшкодування позивачем витрат на лікування у сумі 857 грн. 61 коп., то судом у цій частині не враховані вимоги загальних засад цивільно-правової відповідальності, ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких саме позивач має довести як розмір завданої майнової шкоди, так і причинний зв'язок між завданою шкодою та діями осіб, що її заподіяли.

Так, згідно свідоцтва про хворобу №88 від 12 квітня 2012 року, виданого військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Сумській області, діагнози хвороб, з якими ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у 2009, 2011 роках повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не у звязку з притягненням його до кримінальної відповідальності (арк.199-200 т.6 кримінальної справи).

Тому, висновок суду про доведеність позивачем як розміру вартості ліків, так і причинного звязку не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи, відтак у цій частині оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог.

У той же час, судом першої інстанції дана належна оцінка наявним у справі письмовим доказам щодо витрат, повязаних з відвідуванням слідчого ізолятору, колонії, суду касаційної інстанції, тощо, які не понесені позивачем, відтак і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для стягнення таких сум на користь ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду у цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п2. 3 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційні скарги прокурора Сумської області, Держаної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 01 червня 2016 року у даній справі у частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 150 грн. витрат зі сплати судової експертизи.

Рішення суду у частині відшкодування витрат на лікування у сумі 857 грн. 61 коп. скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -