Єдиний унікальний номер 233/2464/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2188/2016
Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Дундар І.О., Постолової В.Г.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь спричиненої шкоди у вигляді понесених ним витрат по оплаті правової допомоги в сумі 5000 грн., посилаючись на те, що 18 квітня 2016 року він звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення спричиненої йому матеріальної шкоди. Згідно рішення суду від 13 травня 2016 року його позовні вимоги були повністю задоволені. Для підготовки позову по даній справі він звернувся до приватного підприємця ОСОБА_3, яка згідно договору про надання юридичних послуг №23 від 15.04.2016 року підготувала йому цивільний позов. Згідно договору він сплатив ОСОБА_3 суму 5000 грн., що підтверджено квитанцією № 29 від 15.04.2016 року.

З посиланням на положення ст. 84 ЦПК України вважає, що ОСОБА_2 повинна йому сплатити кошти у сумі 5000 грн., які він і просив стягнути з неї.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що він дійсно не надав договору про надання юридичних послуг та погодинні розрахунки до нього, оскільки в своїх запереченнях відповідач не ставила взагалі під сумнів факт його звернення за наданням йому юридичних послуг, але копію даного договору з поясненням та погодинні розрахунки він надає на адресу Апеляційного суду; згідно пояснень приватного підприємця ОСОБА_3 вона дійсно не має юридичної освіти, але вона має найманих працівників на посаді юристів, які і здійснюють безпосередньо підготовку відповідних позовів, а згідно норм діючого законодавства дана підприємницька діяльність по наданню юридичних послуг не заборонена законом, тому він вважає, що ним повністю доведено отримання ним юридичних послуг та факт розрахунку за дані послуги.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені повістками та телефонограмою. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів того, що по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики ніякі адвокати або інші фахівці в галузі права участі у справі не приймали, ухвала суду про допуск означених осіб до участі у справі відсутня; доказів того,що ОСОБА_3 є адвокатом або фахівцем в області права не надано, як і не надано договору про надання юридичних послуг; суд виходив також з того, що позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат.

Проте з такими висновками погодитися неможливо.

Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом.

Разом з тим, як розяснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У звязку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом предявлення позову в іншій справі.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами і доводами апеляційної скарги, що у провадженні Костянтинівського міськрайонного суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики №233/1907/16-ц. Заочним рішенням суду від 13 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю:стягнута з ОСОБА_2 сума боргу 2000 грн., а також судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави. Рішення суду набуло чинності 31 травня 2016 року.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 по даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом судового розгляду є не захист порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 в іншій цивільній справі, порядок вирішення яких визначається нормами глави 8 ЦПК України, а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони понесені, в тому числі і шляхом ухвалення додаткового рішення.

Внаслідок порушення норм процесуального права суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про можливість вирішення питання розподілу судових витрат у даній цивільній справі шляхом подачі окремого позову.

Оскільки судом не встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача, а при розгляді справи порушено норми процесуального права, то висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 саме з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 303-304, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І ШИ В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: