Справа № 209/5476/15-ц
Провадження № 2/209/401/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та надавши 09 серпня 2016 року уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 23230,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 470 грн., витрати на оплату судово-товарознавчої експертизи у розмірі 195,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автомобіля Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1, який він зберігає на автостоянці, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Харківська, 2-А, місто № 235. Послуги зі зберігання автотранспортних засобів на вказаній автостоянці надавав відповідач ОСОБА_3 Він, позивач, регулярно сплачував плату за користування автостоянкою та за зберігання автомобіля . 01 червня 2015 року приблизно о 16.00 годині він залишив свій автомобіль на автостоянці на місці № 235, яке закріплено за ним на протязі пяти років, попередньо зачинивши автомобіль. Перевіривши автомобіль на предмет замкнутості, він пішов у власних справах. 06 червня 2015 року приблизно о 09.00 годині він прийшов на автостоянку та побачив, що у лівій задній двері автомобіля розбито скло. Після огляду автомобіля він виявив, що в ньому відсутня автомагнітола ALPLPINE IVA W520R, яку він придбав у жовтні 2011 року за 8282,00 грн., процесор ALPLPINE РХФ Н100, який він придбав у жовтні 2011 року за 1805,00 грн., навігаційна система GARMIN NUVI 250W, яку він придбав у жовтні 2011 року за 1593,00 грн., відео-реєстратор DOD1080Р, який він придбав у листопаді 2010 року за 3200,00 грн. Він одразу ж зателефонував до міліції. Працівники Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМСВ України в Дніпропетровській області, які прибули на місце події, склали протокол огляду, прийняли від нього заяву про скоєний злочин, допитали його та 06 червня 2015 року внесли відомості до ЄРДР за № 0001170 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 185 КК України. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 851 від 05 листопада 2015 року, вартість матеріальної шкоди становить 15043,24 грн., яка складається з вартості автомагнітоли, з урахуванням зносу - 11383,20 грн.; вартості процесора, з урахуванням зносу - 1844,80 грн., вартості навігаційної системи, з урахуванням зносу - 1844, 80 грн., вартості навігаційної системи, з урахуванням зносу - 1087,20 грн., вартості відео-реєстратора, з урахуванням зносу - 728,04 грн. В звязку із крадіжкою майна йому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 15043,24 грн. Крім того, викраденням зазначеного майна йому була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесенні нервового стресу, переживаннях, душевних стражданнях, а також завданих незручностях. Тому з відповідача на його користь необхідно стягнути 20000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у справі. Вважає, що відповідач має відшкодувати завдану йому матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, оскільки ОСОБА_3 повинний був забезпечити схоронність його транспортного засобу, який він прийняв на зберігання. Відповідно до п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Відповідач допустив бездіяльність, оскільки не забезпечив належну охорону території автостоянки. Крім крадіжки майна з його автомобіля, в той же день було викрадено майно ще з декількох автомобілів, які знаходилися на зберіганні на автостоянці. На сьогоднішній день вартість викраденого майна становить майже 30000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримував заявлений позов, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримував заявлений позов, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просив позов задовольнити. Пояснив також, що він намагався врегулювати спір з відповідачем мирно, надавав відповідачу документи про вартість викраденого майна. Але відповідач відмовився добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану викраденням майна. Його сину ОСОБА_1 відповідачем було відшкодовано витрати на встановлення скла, що було розбито у автомобілі при викраденні майна, на ремонт пошкодженої панелі, де була встановлена аудіо-система і процесор, а також на ремонт пошкодженої електропроводки. Магнітола не входила до комплектуючого обладнання автомобіля, але у автомобілі була розводка для магнітоли та динаміків. Магнітола була встановлена на СТО. Завод - виготовлювач комплектує автомобілі магнітолами, але без процесора. В автомобілі процесор був встановлений під панеллю (торпедою). Навігатор і реєстратор були встановлені на склі всередині автомобіля. Завдана моральна шкода полягає в тому, що відповідач не зберіг автомобіль. Те, що відповідач зобовязався зберігати на автостоянці автомобіль, підтверджується пропуском стоянки за підписом ОСОБА_3 на місце № 235 та квитанціями про щомісячну оплату стоянки. Вартість викраденого майна підтверджується експертизою. Збільшив розмір позовних вимог в звязку з інфляцією, а ціни на викрадене майно брав з Інтернету, як на нові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні письмовим запереченням проти позову, де зазначив, що позивач у червні 2015 року дійсно залишив свій автомобіль Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_2, на автостоянці за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Харківська, 2-А, яка на той час перебувала в його оренді, згідно договору № 15/23Х від 01 квітня 2015 року. Оскільки між ним та позивачем було укладено договір зберігання транспортного засобу на автостоянці, то до даних правовідносин повинні застосовуватися норми договору та спеціальні норми законодавства про зберігання. Згідно п. 25 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, позивач був повинний оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил. Майно, яке було викрадено із автомобіля позивача, не входить в комплектацію автомобіля позивача, що підтверджується товарним чеком № 4764 від 24 жовтня 2011 року про придбання спірного майна тільки у 2011 році. Також не вбачається підстав належності придбаного майна саме позивачу, а квитанція про пересилку поштового відправлення та товарний чек, що датований 2011 роком, не можуть бути доказами належності майна ОСОБА_1 станом на 2015 рік. Оскільки позивачем не надано доказів про прийняття на зберігання предметів, які знаходилися в салоні транспортного засобу в момент передачі працівникам автостоянки, відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди за несхоронність речей в автомобілі. Він сплатив позивачу 8481,20 грн. на відшкодування збитків за пошкодження автомобіля. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не надані будь-які докази на підтвердження спричинення моральної шкоди. Також пояснив суду, що пошкодження автомобіля позивача відбулося вночі з 05 червня на 06 червня 2015 року. Про скоєння злочину він дізнався лише тоді, коли на стоянку прибули працівники поліції. В теперішній час він не працює на автостоянці. До нього не зверталися із заявами про фіксування майна, що знаходилося в автомобілі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Hyundai Getz, державний номер АЕ3816А, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).

Належний йому автомобіль він зберігав на автостоянці, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Харківська, буд. 2-А.

Вказана стоянка на підставі договору оренди обєкту нежитлової нерухомості № 15/23Х від 01 квітня 2015 року (а.с. 11) була передана в оренду відповідачу ОСОБА_3 для здійснення ним підприємницької діяльності (а.с. 11), і останній на цій стоянці надавав послуги зі зберігання автотранспортних засобів, у тому числі й позивачу ОСОБА_1, який оплачував відповідачу послуги за зберігання автомобіля, що підтверджується квитанціями та відомістю оплати за стоянку (а.с. 9,10).

Згідно ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною ч. 2 ст. 937 ЦК України встановлено, що письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється субєктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

З урахуванням здійсненої позивачем оплати послуг та виданої відповідачем, як субєктом підприємницької діяльності, квитанції за червень 2015 року, суд вважає, що між сторонами дійсно існували правовідносини щодо зберігання транспортного засобу, що не заперечувалося відповідачем ОСОБА_3

Організація та порядок надання послуг щодо збереження транспортних засобів на автостоянках передбачений "Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках", які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року.

Пунктом 25 вказаних Правил передбачено, що володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобовязаний оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами правил, подати при цьому черговому приймальнику перелік предметів, які знаходяться в салоні (кабіні) транспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом - виробником (телевізор, магнітофон, холодильник та інше майно). Перелік повинний бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового приймальника.

Відповідно до п. 27 Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Судом встановленою, що 06 червня 2015 року із належного позивачу автомобіля Hyundai Getz, державний номер АЕ3816А, який знаходився на автостоянці, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Харківська, 2-А, невстановленою особою шляхом пошкодження вікна, було викрадено авто-магнітолу "Альпін", процесор "Альпін" навігатор "Гармін" та відео реєстратор "Дод 1080 п".

Факт крадіжки вказаного майна із автомобіля позивача, який перебував на зберіганні на автостоянці, підтверджується Витягом з кримінального провадження № 0001170 від 06 червня 2015 року (а.с. 13), та постановою слідчого Дніпровського ВП від 28 вересня 2015 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим по кримінальному провадженню (а.с. 15).

Частиною 1 ст. 950 ЦК України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодуються зберігачем у разі пошкодження - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Враховуючи, що між сторонами у справі був укладений договір зберігання належного позивачу автомобіля, відповідач ОСОБА_3 повинний відшкодувати позивачу шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, на загальних підставах, та шкоду, завдану втратою речей - у розмірі її вартості.

Відповідач у повному обсязі відшкодував позивачу шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, сплативши витрати за ремонт автомобіля, що був пошкоджений під час зберігання на автостоянці, в розмірі 8481, 20 грн., що підтверджується рахунком на оплату від 09 червня 2015 року та розпискою ОСОБА_1 про отримання грошових коштів (а.с. 50, 51).

Що стосується відшкодування збитків, завданих позивачу в звязку із втратою майна, що знаходилося в автомобілі внаслідок крадіжки цього майна невстановленими особами, суд приходить до висновку, що відповідач повинний відшкодувати позивачу тільки вартість майна, яке входить до комплекту обладнання та приладів автомобіля, що були передбачені заводом - виробником.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що належний позивачу автомобіль Hyundai Getz, 2005 року випуску, був придбаний без аудіо-системи, але із аудіо-динаміками і аудіо-розводкою під аудіо-систему. Позивачем було придбано авто-магнітолу ALPLPINE IVA W520R, яка була встановлена в спеціальну шахту передньої панелі автомобіля та підключена до провідної розводки. Отже суд вважає, що вказана магнітола є невідємною частиною автомобіля, і відповідно входить до комплекту обладнання автомобіля.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 851 від 05 листопада 2015 року (а.с. 17-25), ринкова вартість авто-магнітоли ALPLPINE IVA W520R, з урахуванням 28% зносу, становить 11383,20 грн.

Також судом було встановлено, що інше майно, яке знаходилося в салоні автомобіля позивача, а саме: процесор ALPLPINE РХФ Н100, навігаційна система GARMIN NUVI 250W, відео реєстратор DOD1080Р, не входить до комплекту обладнання та приладів автомобіля, передбачених заводом - виробником, і це майно не було передано позивачем черговому приймальнику на зберігання шляхом внесення переліку цього майна до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання. А тому відповідач не несе відповідальності за втрату цих речей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 11383,20 грн. на відшкодування вартості викраденої з автомобіля автомагнітоли ALPLPINE IVA W520R, яка знаходилася в автомобілі, переданого на зберігання.

Проте, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення судово-транспортної експертизи в сумі 195,00 грн., оскільки ці затрати понесені позивачем у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд вважає, що ОСОБА_3 завдано моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, так як відповідач не забезпечив збереження транспортного засобу, переданого йому за договором зберігання, внаслідок чого позивач зазнав нервових переживань.

З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості та того, що відповідач добровільно в повному обсязі відшкодував позивачу витрати на відновлення його автомобіля, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 470,00 грн. судового збору за вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача ОСОБА_3І на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути 147,03 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_4, 11383, 20 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, 147,03 грн. сплаченого судового збору, а всього 11730,23 грн..

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя: Г.А. Байбара.