АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/839/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника КС "Терна" Бойчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року по справі за позовом кредитної спілки "Терна" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки "Терна" про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року кредитна спілка "Терна" (далі - КС "Терна") звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року в сумі 66190,13 гривень, з яких: 46 994,11 гривень - сума неповернутого кредиту, 19196,02 гривень - сума нарахованих відсотків.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до КС «Терна» про визнання недійсними кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року та договору поруки №2013-129-1 від 06.12.2013 року .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року позовні вимоги КС «Терна» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) в користь КС «Терна» (м. Тернопіль, вул. Коперніка, 3, офіс 23, ідентифікаційний код: 37246332) 66190,13 гривень заборгованості за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним кредитний договір №2013-129 від 06.12.2013 р. та відмовити КС "Терна" у задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що дане рішення є необ'єктивним, необгрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що у відповідності до ч.5 ст.10 ЗУ "Про кредитні спілки", членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків. Зазначає, що таких внесків не платив, не надавав жодних довіреностей на здійснення таких фінансових операцій і, як наслідок, касовий ордер (№ 195 від 04.11.2011 р.) не може бути належним доказом щодо вступу до кредитної спілки, оскільки він не містить всіх обов'язкових реквізитів, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. ОСОБА_2 вважає, що безумовним доказом сплати коштів саме ним є отримання від нього, як особи, що вносить кошти, особистого підпису на прибутковому ордері або зазначення (як альтернатива підпису) у реквізиті "Прийнято від ____", окрім прізвища, імені та по батькові, інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а саме: ідентифікаційного податкового номеру, паспортних даних, місця реєстрації. Крім того, у кредитному договорі, заяві на отримання кредиту, протоколі кредитного комітету № 263 від 06.12.2013 року про рішення надати кредит та видатковому касовому ордері № б/н від 06.12.2013 року відсутні будь-які відомості про те, що кредит відповідачу був виданий за рахунок капіталу, а тому наведені обставини дають підстави вважати кредитний договір недійсним.

Представник КС "Терна" апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Терна» та стягуючи з відповідачів у солідарному порядку на її користь 66190,13 гривень заборгованості за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року, суд виходив з факту невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним договором, котрі забезпечені договором поруки з ОСОБА_3 Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог про визнання недійсними кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року та договору поруки №2013-129-1 від 06 грудня 2013 року, з підстав, передбачених ч.1,2 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено і судом не встановлено обставин недійсності зазначених угод, з мотивів, наведених у зустрічних позовних вимогах.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, як такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Терна» та ОСОБА_2О було укладено кредитний договір №2013-129, відповідно до умов якого позивач КС «Терна» передала ОСОБА_2 кредит в розмірі 47000 грн. терміном з 06 грудня 2013 р. до 06 грудня 2015 р. із сплатою 30% річних.

Згідно з п.4.2 Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Всупереч погодженим умовам Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року ОСОБА_2 не дотримався визначеного графіку розрахунків і погасив лише 5,89 грн. - основної суми кредиту, та 13520,59 грн. - нарахованих відсотків.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Договором кредиту №2013-129 від 06.12.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 06 грудня 2013 р. укладено Договір поруки №2013-129-1, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язаннях відповідача ОСОБА_2, що виникають згідно з умовами Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року.

Сторони домовилися, що у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору №2013-129 від 06.12.2013 року ОСОБА_3 буде нести солідарну з відповідачем ОСОБА_2 перед позивачем відповідальність по поверненню суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 3.1. договору поруки №2013-129-1 від 06 грудня 2013 р., у разі невиконання, або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року поручитель ОСОБА_3 зобов'язується не пізніше 3 календарних днів з моменту повідомлення кредитором про невиконання або неналежне виконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити кредитору відповідну суму грошових коштів.

Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст.554 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за договором кредиту №2013-129-1 від 06 грудня 2013 р. виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 47000 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером від 06.12.2013 року.

Позивачем КС "Терна" на адресу реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслано листи-вимоги від 22.07.2015 р. за вих. №15ЕХ-54, вих. №15ЕХ-53 щодо погашення наявної заборгованості за договором кредиту №2013-129 від 06.12.2013 року та заходів, які будуть вживатися у разі її непогашення, проте вказані вимоги-попередження залишені відповідачами без відповіді та без погашення повних сум заборгованості.

Із графіку розрахунків вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №2013-129 від 06.12.2013 року станом на 01.10.2015 р. складає 66190,13 грн., з яких: 46994,11 грн. - сума неповернутого кредиту, 19196,02 грн. - сума нарахованих відсотків.

Станом на 01 жовтня 2015 р. сума боргу за Кредитним договором становить 66190,13 грн. (шістдесят шість тисяч сто дев'яносто грн. 13 коп.), з них 46994,11 грн. - сума неповернутого кредиту, 19196,02 грн.- сума нарахованих відсотків.

Сторони в абз. «а» пп.4 пп.3.1.1 п.3.1 Кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року погодили, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а також достроково розірвати цей Договір, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарних місяці.

Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч.1 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 23 Закону України "Про кредитні спілки" кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.

Абзацом 2 ч.1 ст.21 Закону України "Про кредитні спілки" передбачено, що кредитна спілка, відповідно до свого статуту, надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формах.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка створюється на підставі рішення установчих зборів. Чисельність засновників (членів) кредитної спілки не може бути менше ніж 50 осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути членами кредитної спілки та об'єднані хоча б за однією з таких ознак: мають спільне місце роботи чи навчання або належать до однієї професійної спілки, об'єднання професійних спілок, іншої громадської чи релігійної організації або проживають в одному селі, селищі, місті, районі, області.

Установчими зборами КС "Терна", було прийнято рішення про об'єднання членів спілки за належністю до Всеукраїнської громадської організації «Товариство Червоного Хреста України» (п.6.1 Статуту Кредитної спілки «Терна»).

Згідно з ч.3, ч.5 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв'язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі коли вступний та обов'язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов'язкового пайового внеску.

Дані норми відповідають положенням пункту 14 розділу 3 Статуту Кредитної спілки «Терна».

Таким чином, будучи членом ВГО «Товариство Червоного Хреста України» ( квиток №00052 від 04.11.2011 року), звернувшись 04.11.2011 року із заявою про вступ до кредитної спілки, сплативши згідно прибуткового касового ордера №195 від 04.11.2011 року 25 грн. вступного внеску та 25 грн. обов'язкового пайового внеску, відповідач ОСОБА_2 став членом спілки.

На засіданні правління 04.11.2011 року було прийнято рішення щодо прийняття в члени КС "Терна" ОСОБА_2, що підтверджується витягом з протоколу № 035 від 04.11.2011 року.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», п.13.2 Статуту, зміна ознак, зазначених у ч.1 ст.6 цього Закону (п.6.1 Статуту), не тягне за собою припинення членства у кредитній спілці.

Враховуючи вищенаведене, припинення членства у ВГО «Товариство Червоного Хреста України» не припиняє членство у кредитній спілці, а заяви про добровільний вихід із членів спілки відповідач ОСОБА_2 не подавав.

Таким чином, при наданні кредиту були дотриманні усі статутні норми та норми чинного законодавства щодо ознаки членства у кредитній спілці.

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки» у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору №2013-129 від 06.12.2013 року, встановлено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно з абз.1, абз.2 п.1.2 Умов отримання ліцензій кредитною спілкою встановлені в розпорядженні Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 02.12.2003 р. №146 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг», для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

Так, статтею 20 Закону України «Про кредитні спілки», п.2.1 Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 16.01.2004 р. №7, встановлено, що капітал кредитної спілки складається із пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу кредитної спілки. Пайовий капітал кредитної спілки формується за рахунок обов'язкових та додаткових пайових членських внесків членів кредитної спілки.

Незалучення внесків членів на депозитні рахунки підтверджуються також копіями звітних даних, що подавались до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, що стверджується копією супровідного листа від 20.01.2014 р. вих. №14ЕХ-3 та копією звіту про отримання рекомендованого повідомлення (форма №119).

Відсутність даних щодо наявності ліцензії по залученню внесків (вкладів) на депозитні рахунки позивача у Державному реєстрі фінансових установ, свідчить про те, що такої діяльності позивач не здійснює.

Таким чином, позивач, набувши статусу кредитної установи відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 30.06.2011 р. за реєстраційним номером №938, маючи фінансову можливість надання кредиту за рахунок власного капіталу, правомірно провадив діяльність з надання фінансових кредитів.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Тому, перелік видів діяльності, зазначених у статуті, не зобов'язує позивача здійснювати усі перелічені види діяльності, а долученими звітними даними КС «Терна» спростовується факт здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших фінансових установ та організацій), внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про невідповідність касового ордера №195 від 04.11.2011 року вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» у зв'язку із відсутністю ідентифікаційного коду, паспортних даних, місця реєстрації платника, не відповідає дійсним вимогам законодавства, оскільки форма прибуткового касового ордера, затверджена Постановою НБУ №637 від 15.12.2004 року «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (додаток 2 до Положення), а даний ордер містить усі необхідні реквізити для встановлення осіб, що взяли участь в операції.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у КС "Терна" ліцензії на надання фінансових послуг колегія суддів не приймає до уваги. Суд, давши належну оцінку зібраним по справі доказам, дійшов правильного висновку, що для надання кредитів за рахунок внесків членів або капіталу самої кредитної спілки, що встановлено судом, отримання окремої ліцензії законом не вимагається.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.