РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/5101/15-ц

20 вересня 2016 року

Рівненський міський суд

В особі судді Сидорука Є.І.

При секретарі Патій Н.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну спарву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області та Рівненський МВ УМВСУ в Рівненській області про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та третіх осіб відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області та Рівненський МВ УМВСУ в Рівненській області про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 155365,08 грн.

В судове засідання призначене на 20 вересня 2016 року позивач та його представник не з"явились, однак представник подав заяву про продовження розгляду справи без його участі. Будучи раніше в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що рішенням Рівненського міського суду від 10.05.2005 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 55175,94 грн. та 1700 грн. в рахунок моральної шкоди. Загальна суму відшкодування склала 56875,64 грн. За 9 років на користь позивача було стягнуто тільки 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Судове рішення до даного часу не виконано, хоча кошти у відповідача на відшкодування матеріальної шкоди були. Вважає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України та Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року відповідач повинен додатково відшкодувати матеріальну шкоди на момент подання позову у сумі 155356,08 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 155356,08 грн. в рахунок додаткового відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Представники відповідачів у судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову в повномі обсязі, і в обгрунтування своєї позиції вказують, що дійсно рішенням Рівненського міського суду від 10.05.2005 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 55175,94 грн. та 1700 грн. в рахунок моральної шкоди. На даний момент вказана шкода не відшкодована у зв»язку з відсутністю грошових коштів. Позовні вимоги є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог ст.. 1192 ЦК України відшкодуванню, підлягає лише реальна вартість втраченого майна, та тільки на момент розгляду справи або виконання робіт з урахування строків загальної позовної давності визначених у ст.. 257 ЦК України, їх перебігу за ст..ст. 261,263 ЦК України та застосування позовної давності до додаткових вимог за ст.. 266 ЦК України, котра передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплла і щодо додаткової вимоги. Оскільки ДТП сталася 27.01.2004 року з урахуванням положень ст..ст. 257,266 ЦК України, строк позовної давності щодо додатково заявленої вимоги сплив 27.01.2007 року. За правилами п. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких підстав просять відмовити у задоволенні позову у зв»язку із закінченням строків позовної давності.

Представник Рівненського МВ УМВСУ в Рівгненській області в судове засідання не з»явився, однак до суду надійшли письмові заперечення, в яких вважають, що Рівненський МВ УМВСУ в Рівненській області не є належною стороною по данй справі.

Представник відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, однак будучи раніше в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, і в обгрунтування своєї позиції пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції приймались всі міри для відшкодування завданої шкоди позивачу у відповідності до рішення Рівненського міського суду від 10.05.2005 року.

Третя особа ОСОБА_4 також просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки пройшли строки звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст..ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи , які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст.. 61 цього Кодексу.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подани відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ст.. 3 ЦПК України та ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право зверутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 10 травня 2005 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 55175,94 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн.

Ухвалою колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2005 року вказане рішення суду залишене без змін.

Відповідно до ст.. 13 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховної Радою України, і за її межами.

На виконання вказаного рішення суду, Рівненським міським судом 10 травня 2005 року позивачу видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Пилипаки С.А. відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції від 09.07.2014 року накладено арешт на кошти, що належать боржнику ОСОБА_2

Крім того, з листа головного управління юстиції у Рівненській області від 01.10.2014 ркоу слідує, що відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції приймались всі міри про примусове відшкодування завданої ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди. Так, у боржника ОСОБА_2 відсутні джерела доходів, за ним не зареєстровано транспортних засобів, рахунків у банках та інших установах немає, за адресою вказаною у виконавчому листі останній не проживає, нерухомого майна, що перебуває у його власності немає, на пенсійному обліку він не перебуває та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

Ухвалою Рівненського міського суду від 01 серпня 2014 року боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук.

Відповідно до повідомлення Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській області від 27.04.2015 року, боржник ОСОБА_2 виїхав в серпні 2014 року на територію Російської Федерації і по теперішній час на територію України не повертався.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 вересня 2014 року було зобов»язано державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ ОСОБА_5 невідкладно вжити всіх заходів передбачених законом для реального виконання рішення Рівненського міського суду від 10.05.2005 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 56875,94 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 липня 2015 року було стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. за тривале невиконання судового рішення, що привело до завдання моральної шкоди позивачу.

Вказана стаття регламентує відшкодування вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт з урахуванням строків загальної позовної давності визначених у ст. 257 ЦК України, їх перебігу за ст..ст. 261,263 ЦК України та застосування позовної давності до додаткових вимог за ст.. 266 ЦК України.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно із ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з ст.. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 31 березня 2015 року звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_6 додатково ще 155356,08 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ним ДТП, що трапилась 27.01.2004 року, однак не ставив питання про поновлення пропущення строку позовної давності.

При цьому позивач посилаєтсья на загальні норми права, а саме ст.1166 ЦК України, яка регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та ст.. 1187 ЦК України, яка визначає правила відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Також позивач при поданні заяви посилається на Постанову Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року, яка надає тільки роз»яснення щодо правильного та однакового застосування норм законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Пункт 14 вказаного Пленуму розяснює судам, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам необхідно враховувати положення ст.1192 ЦК України.

Суд також встановив, що при поданні заяви позивач посилається на ст.. 1192 ЦК України, яка вказує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто вказана стаття регламентує способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого.

Згідно з ч. ч. 3,4 ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності.

Аналізуючи інститут позовної давності, суд приходить до переконання, що сплив строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від того, чи дійсно права позивача порушені. Оскільки цивільно-правовий інститут позовної давності належить до інститутів матеріального права, суд, встановивши, що строк давності пропущено і підстав для його продовження немає, то суд зобов»язаний відмовити у задоволенні позову. Згідно із загальним правилом після закінчення строку позовної давності особа втрачає можливість удатися до судового захисту порушеного права.

При порушенні суб'єктивного цивільного права особа може звернутися з позовом до суду за захистом. Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні.

У матеріальному розумінні право на позов - це право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного суб'єктивного права і право отримати такий захист. Закінчення строку позовної давності позбавляє сторону можливості вимагати примусового здійснення права через суд, але не позбавляє права звернутися за захистом до суду взагалі, оскільки для подачі позовної заяви до суду про захист порушеного суб'єктивного права законодавець ніяких строків не встановлює.

Право на позов у процесуальному розумінні - це право на подачу позовної заяви з метою захисту порушеного права, не обмежене строками позовної давності. Вимоги щодо захисту порушеного права розглядаються судом незалежно від строку позовної давності, але закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Заява позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності (частина пята статті 267 ЦК України) не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований.

У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.

Згідно ст.. 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права.

За таких підстав, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,58, 60, 82, 88, 212-215, 218,294,296,297 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Сидорук Є. І.