Справа № 510/110/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради одеської області про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно підтримала, просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідач за первісним позовом Ренійська міська рада надала суду заяву, якою просила розглянути справу за відсутності її представника.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3, копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копії паспортів ОСОБА_4 з карткою платників податків та ОСОБА_1 з картою платників податків; копія договору міни від 29.09.1995 р., копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1; копія розділу 3 прописка; копія свідоцтва про шлюб; копія технічного паспорту на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області від 30.09.2015 р. копія паспорту ОСОБА_2, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2015 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1М є донькою нині померлої ОСОБА_5 ОСОБА_1 життя ОСОБА_5 належало:

-? частки квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області на підставі договору міни від 29.09.1995 р. реєстр №4557. Власником іншої ? частки вказаної квартири є донька померлої, ОСОБА_1 (на підставі договору міни від 29.09.1995 р.)

На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 03.12.2014р. - померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її донька ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4, який спадщину не прийняв, помер 16.10.2015 р. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 (як спадкоємець за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 зверненням позивачки за первісним позовом нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 17.11.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_5 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців судом не встановлено.

Також, під час розгляду судом справи, від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, яка зазначала, що протягом двох років вона користується вищевказаною квартирою.

Так, у січні 2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області. ОСОБА_1, як власник ? частки майна, продала ОСОБА_2 вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості (право власності на інші ? частки квартири, успадкованих після смерті ОСОБА_5, не було належним чином оформлено), отримавши за це грошову компенсацію. ОСОБА_2 вступила у володіння та користування зазначеним майном. На момент укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на ОСОБА_1 не була виготовлена, свідоцтво про право на спадщину не було отримано, однак сторони домовились зробити це згодом.

Таким чином, з 2015 р. по теперішній час, ОСОБА_2 фактично, відкрито володіє квартирою № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, провела опалення, встановила газовий котел, сплачує комунальні послуги тощо.

З 2015 р. позивачка за первісним позовом ОСОБА_1, інші правонаступники, жодного разу не витребували у ОСОБА_2 вказане майно, вимог щодо повернення квартири не висували, на неї не претендують.

Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 нерухоме майно - квартиру у натурі, а ОСОБА_2 прийняла її та передала ОСОБА_1 обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично ОСОБА_2 вступила у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, але остання відмовилась від зустрічі, мотивуючи тим, що працює та мешкає в іншій місцевості. Крім того ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 на момент домовленості про купівлю-продаж вказаної квартири, була власником лише ? частки зазначеної квартири, (ще ? частку квартири ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5, подавши відповідну заяву про прийнятя спадщини до нотаріуса, отже в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, фактично вступила у володіння іншою ? часткою вищезазначеної квартири, однак не встигла оформити право власності на вказану частку на себе) . Таким чином, придбане ОСОБА_2 нерухоме майно - квартира, була відчужена особою, яка не мала на це права.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на неї, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_2 вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, оскільки вона, як добросовісний набувач, у відповідності до ст. 330 ЦК України набула право власності на зазначену квартиру, так як вона придбала у ОСОБА_1 майно, яке остання не мала права відчужувати і це майно не може у відповідності до ст. 388 ЦК України у ОСОБА_2 витребувано, тому що, воно не було загублено власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому ОСОБА_2 вважала, що право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що у задоволені первісних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

ОСОБА_1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторони у справі позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, вона не знала і не могла знати про те, що інша сторона договору, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 не мала права на відчуження цієї нерухомості, оскільки була власником лише ? частини відчужуємої квартири, (іншу ? частку квартири ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, отже в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, фактично вступила у володіння ? часткою вищезазначеної квартири, після смерті спадкодавця, однак не встигла оформити право власності на вказану частку на себе). Отже, вбачаються правові підстави для набуття ОСОБА_2 права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж фактично належної ОСОБА_1 усієї квартири № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, після чого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 обумовлену суму, а ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 нерухоме майно в натурі та ключі від квартири. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, ОСОБА_1 фактично передала у власність ОСОБА_2 обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а ОСОБА_2 прийняла її та передала ОСОБА_1 обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, ОСОБА_2 вступила в управління та володіння вищевказаною квартирою. На момент здійснення правочину купівлі-продажу нерухомості, сторони не змогли оформити його у письмовому вигляді та засвідчити нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на ОСОБА_1 не була виготовлена та квартира не була зареєстрована за нею належним чином.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцю нерухомість в натурі та ключі. ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 вимушена була звернутися із зустрічним позовом до суду за для захисту своїх порушених прав.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки ОСОБА_1 щодо квартири (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у ОСОБА_2, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру № 61 в житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, за ОСОБА_2, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 61 у житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, загальною площею 55,50 кв. м., житловою площею 27, 90 кв. м., підсобною площею 27, 60 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник