У х в а л а

ІМенем УКраїни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року, додаткове рішення цього суду від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що спірна квартира 29 березня 2000 року була приватизована та передана у спільну часткову власність їй, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та матері останнього - ОСОБА_6 10 січня 2008 року ОСОБА_6 свою частку подарувала ОСОБА_4 Позивачу у спірній квартирі належить ј її частина, ОСОБА_4 - Ѕ частина, ОСОБА_5 - ј частина. 24 березня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано. Після його розірвання вона за згодою усіх співвласників стала проживати у кімнаті площею 10,4 кв. м, яка відокремлена від інших кімнат. ОСОБА_4 займає кімнату площею 20,5 кв. м з балконом. У користуванні дочки ОСОБА_5 знаходилась житлова кімната площею 11,8 кв. м, яка є суміжною з житловою кімнатою площею 20,5 кв. м. Такий порядок користування квартирою був визначений за домовленістю між ними, як співвласниками. Посилаючись на те, що останнім часом виникають спори стосовно користування житловою площею квартири, просила визначити порядок користування нею та виділити їй у користування ізольовану кімнату житловою площею 10,4 кв. м, а відповідачам житлові кімнати, площею 20,5 кв. м з балконом, площею 1,0 кв. м, та площею 11,8 кв. м, залишити в загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню цієї квартири.

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виділення їй у користування житлової кімнати площею 11,8 кв. м. Вимога обґрунтована тим, що спільне користування сторонами всією квартирою неможливо.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року позови задоволено. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Виділено ОСОБА_3 у користування ізольовану житлову кімнату, площею 10,4 кв. м, ОСОБА_5 - житлову кімнату, площею 11,8 кв. м, залишено у загальному користуванні: кухню, площею 9,1 кв. м, санвузол, площею 1,5 кв. м, коридор, площею 4,6 кв. м, вхід у квартиру АДРЕСА_2. У відповідності до ст. 217 ЦПК України визначено порядок виконання рішення суду.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року доповнено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року та виділено у користування ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 житлову кімнату, площею 20,5 кв. м з балконом, площею 1,0 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з нього висновки щодо застосування ст. 217 ЦПК України.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 - Ѕ її частина, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - по ј частині кожній.

24 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно висновку № 23-14 від 20 травня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи розділити спірну квартиру в три самостійні ізольовані приміщення з урахуванням часток співвласників неможливо. Вказаним висновком запропоновано варіант порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_2: ОСОБА_7 виділити в користування житлову кімнату «3», площею 20,5 кв. м, з якої є самостійний вихід в коридор площею 4,6 кв. м, та балкон площею 1,0 кв. м. Для ізоляції цих приміщень запропоновано закласти дверний проріз між житловими кімнатами «3» та «4». ОСОБА_3 запропоновано виділити в користування житлову кімнату «2» площею 10,4 кв. м, з якої є самостійний вихід в коридор площею 4,6 кв. м. ОСОБА_5. запропоновано виділити в користування житлову кімнату «4» площею 11,8 кв. м. Для забезпечення самостійного входу /виходу/ з житлової кімнати «4» в коридор площею 4,6 кв. м влаштувати дверний проріз та встановити дверний блок. Коридор площею 4,6 кв. м, кухню площею 9,1 кв. м, санвузол площею 1,5 кв. м запропоновано залишити в загальному користуванні всіх співвласників квартири.

Задовольняючи позови суд першої інстанції вирішив визначити порядок користування спірною квартирою згідно з висновком судової-будівельно-технічної експертизи № 23-14 від 20 травня 2014 року та надав ОСОБА_5 дозвіл на організацію та проведення робіт на закладення дверного прорізу між приміщенням житлової кімнати № 3 та житлової кімнати № 4, на влаштування дверного прорізу та встановлення дверного блоку з приміщення кімнати № 4 площею 11,8 кв. м у підсобне приміщення № 1 (коридор) площею 4,6 кв. м.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що до компетенції суду не входить надання дозволу на організацію та проведення будівельних робіт по переобладнанню квартири та виключив із рішення суду посилання на ст. 217 ЦПК України, яка передбачає можливість визначення порядку і строку виконання рішення суду.

Проте з такими висновками погодитися неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з положень цієї статті, надання у володіння або користування співвласнику частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої ізольованої частини із спільного майна або наявності технічної можливості його переобладнання в ізольовану частину.

Апеляційний суд, вважаючи, що запропонований варіант порядку користування квартирою між сторонами та проведення переобладнання в окремі ізольовані приміщення не передбачає втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування квартири, виходив із того, що роботи по переобладнанню можуть бути проведені співвласниками без отримання відповідного дозволу уповноважених на його надання осіб.

Однак, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині визначення порядку користування квартирою, не звернув уваги на те, що судом фактично визначено порядок користування між трьома співвласниками трьома кімнатами, дві з яких не ізольовані.

У цьому випадку, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін, суди, відповідно до заявлених вимог, мали дослідити чи можливо ізолювати ці кімнати шляхом утворення дверного отвору і закриття того, який з'єднує кімнати, виходячи із вимог ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК України, з'ясувати хто має виконати ці роботи, а не надавати дозвіл на їх проведення, як помилково вказав суд першої інстанції, на кого слід покласти обов'язок по виконанню таких робіт, запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим переобладнань і перепланувань, які необхідно здійснити для ізоляції кімнат у квартирі з метою їх виділення у користування.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої у частині визначення порядку користування квартирою, наведеного не врахував, дійшов передчасного висновку про законність вказаного рішення у цій частині.

Такі порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року, додаткове рішення цього суду від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук