УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним абзацу 3 пункту 1.4 договору банківського вкладу (депозиту) та зобов'язання здійснити нарахування процентів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив

- визнати недійсним абз. 3 п. 1.4 договору № 0000 USD банківського вкладу (депозиту) «Вклад з поповненням та капіталізацією процентів в іноземній валюті» на ім'я малолітньої особи згідно з яким: на кожні наступні 24 місяці протягом строку дії договору процентна ставка за вкладом встановлюється в розмірі процентної ставки для даного виду вкладу, зазначеної в Тарифах банку, що діють на дату встановлення і може змінюватися згідно умов цього договору;

- зобов'язати публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) здійснити перерахунок процентів за вкладом з листопада 2013 року до 21 січня 2016 року та надалі здійснювати нарахування процентів за вкладом за весь наступний час дії договору із застосуванням процентної ставки в розмірі 11,2 % річних.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 листопада 2009 року ним, як законним представником малолітньої ОСОБА_5 із акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір № 0000 USD банківського вкладу (депозиту) «Вклад з поповненням та капіталізацією процентів в іноземній валюті» на ім'я малолітньої особи ОСОБА_5, за умовами якого процентна ставка встановлювалась у розмірі 11,20 % річних, і могла змінюватись згідно умов договору.

Позивач зазначав, що дізнавшись від працівників банку про те, що банком проценти нараховуються за нижчою процентною ставкою, ніж вказано у абз. 2 п. 1.4 договору, у березні 2015 року він звернувся із заявою про нарахування процентів за вкладом за весь час дії вказаного договору із застосуванням процентної ставки в розмірі 11,20 % річних, як це визначено абз. 2 п. 1.4 договору, однак отримав відповідь, що на кожні наступні 24 місяці протягом строку дії договору процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі процентної ставки для даного виду вкладів, зазначеної в Тарифах банку, що діють на дату встановлення і може змінюватись згідно умов цього договору, а тому з листопада 2013 року банком було встановлено процентну ставку за вкладом у розмірі 2,00 % річних.

Посилаючись на те, що банк залишив поза увагою його законні вимоги та належно не виконав свої зобов'язання із нарахування процентів, оскільки згідно вимог закону умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним (нікчемним) абз. 3 п. 1.4 договору банківського вкладу № 0000 USD банківського вкладу (депозиту) «Вклад з поповненням та капіталізацією процентів в іноземній валюті», укладеного 10 листопада 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок процентів за вкладом згідно умов абз. 2 п. 1.4 договору № 0000 USD банківського вкладу (депозиту) «Вклад з поповненням та капіталізацією процентів в іноземній валюті», укладеного 10 листопада 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4, із застосуванням процентної стпвки в розмірі 11,20 % річних, починаючи з 11 листопада 2013 року до 21 січня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року в частині визнання недійсним (нікчемним) абз. 3 п. 1.4 договору банківського вкладу № 0000 USD банківського вкладу (депозиту) «Вклад з поповненням та капіталізацією процентів в іноземній валюті», укладеного 10 листопада 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4, і в цій частині позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із нікчемності умов договору стосовно зміни розміру процентної ставки в односторонньому порядку, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання банку здійснити перерахунок процентів за вкладом за період з 11 листопада 2013 року по 21 січня 2016 року; при цьому відмовляючи в позові в частині зобов'язання банку надалі здійснювати нарахування процентів із застосуванням процентної ставки у розмірі 11,20 % річних, суд керувався ст. 3 ЦПК України та виходив з того, що судом здійснюється захист лише уже порушених , невизнаних або оспорюваних прав та інтересів позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним (нікчемним) абз. 3 п. 1.4 договору банківського вкладу та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, проаналізувавши положення п. 1.4 спірного договору, дійшов обґрунтованого висновку, що у цьому пункті договору не вказується про право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за депозитом, а тому доводи заявника про нікчемність цього пункту договору не відповідають обставинам справи та суперечать ст. 1061 ЦК України.

Разом з тим, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині зобов'язання банку здійснити перерахунок процентів за вкладом із застосуванням процентної ставки в розмірі 11,20 % річних, апеляційний суд правильно вмотивував свої висновки тим, що нарахування коштів за депозитом за період з 11 листопада 2013 року до 21 січня 2016 року за процентною ставкою в розмірі 11,20 % річних відповідає умовам договору і право вкладника про нарахування коштів за вказаною ставкою було порушене банком.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться допереоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана