УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» до Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради, та позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» про визнання недійсною та скасування ухвали Львівської міської ради від 17 лютого 2001 року № 217, за касаційною скаргою Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Львівське комунальне підприємство «Зелений Львів» (далі - ЛКП «Зелений Львів») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило скасувати ухвалу Львівської міської ради від 19 червня 2014 року № 3563 «Про затвердження гр. ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1».

На обґрунтування позовних вимог ЛКП «Зелений Львів» посилалося на те, що згідно з інформацією управління Держкомзему у м. Львові від 21 жовтня 2009 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 відносилась до земель м. Львова, які не надані у користування та власність, а тому Львівська міська рада, приймаючи оскаржувану ухвалу, порушила чинне законодавство, затвердивши проект землеустрою гр. ОСОБА_4, оскільки Земельним кодексом України чітко передбачено, що вільна земельна ділянка повинна бути реалізована на конкурентних засадах.

Також позивач вказував, що ухвалою Львівської міської ради від 17 лютого 2011 року «Про передачу Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» у користування парку «700 річчя Львова» передано ЛКП «Зелений Львів» у постійне користування дві земельні ділянки площею 21,0660 га та 1,8834 га для обслуговування зазначеного парку, за функцією використання - землі рекреаційного призначення, проте технічна документація із землеустрою не була вчасно відкорегована, а саме в частині долучення до парку вільних земельних ділянок, що були внесені до меж парку на пленарному засіданні сесії міської ради від 17 лютого 2011 року загальною площею 0,8532 га (в т.ч. земельна ділянка площею 0,0967 га, через яку влаштовано заїзд до земельної ділянки ОСОБА_4.).

Посилаючись на те, що відповідно до будівельного паспорта від 10 квітня 2015 року № А-44 ОСОБА_4 погоджено влаштування заїзду до його земельної ділянки на АДРЕСА_1, але зазначений заїзд проходить по земельній ділянці площею 0,0967 га, яка входить в межі парку «700 річчя Львова», що перешкоджає ЛКП «Зелений Львів» у здійсненні повноцінного права користування своєю ділянкою, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, ЛКП «Зелений Львів» про визнання недійсною та скасування ухвали Львівської міської ради від 17 лютого 2011 року № 217 «Про передачу Львівському комунальному підприємству «Зелений Львів» у користування парку «700-річчя Львова» в частині, що стосується передачі земельної ділянки площею 0,0967 га, яка межує із його земельною ділянкою та знаходиться між АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, та по якій проходить заїзд до його земельної ділянки.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що ухвали Львівської міської ради від 17 лютого 2011 року № 217 та від 21 травня 2015 року № 4686 могли прийматись лише на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте такі не виготовлялися, у зв'язку із чим відповідачем порушено ряд вимог чинного законодавства, та без проекту відводу земельної ділянки і без її технічної документації Львівська міська рада не мала права виносити оскаржувану ухвалу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року цивільну справу за позовом ЛКП «Зелений Львів» та цивільну справу за позовом ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року у задоволенні позовів ЛКП «Зелений Львів» та ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ЛКП «Зелений Львів» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ЛКП «Зелений Львів», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ЛКП «Зелений Львів» та ухвалити нове рішення про задоволення позову ЛКП «Зелений Львів».

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому на предмет законності та обґрунтованості в цій частині судом касаційної інстанції не перевіряються.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ЛКП «Зелений Львів», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що ухвалою Львівської міської ради від 21 травня 2015 року № 4686 було внесено зміни до ухвали від 17 лютого 2011 року № 217, згідно яких площа земельної ділянки «21,0660 га» була замінена площею «20,2128 га» та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною загальною площею 0,8532 га для збереження та використання парку «700-річчя Львова» (а. с. 60), у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,8532 га, в склад якої входить земельна ділянка площею 0,0967 га, ЛКП «Зелений Львів» було надано Львівською міською радою лише 21 травня 2015 року, в той час як питання про затвердження ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0430 га було вирішено ухвалою Львівської міської ради від 19 червня 2014 року № 3563, а 10 квітня 2015 року було погоджено влаштування заїзду до його земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Крім того судом апеляційної інстанції вмотивовано відхилено доводи ЛКП «Зелений Львів» на існування у нього станом на 12 березня 2012 року речових прав на земельну ділянку площею 0,0967га, оскільки згідно з актом встановлення і показу меж земельної ділянки у м. Львові на АДРЕСА_1 від 20 березня 2012 року, ЛКП «Зелений Львів» (в особі директора ОСОБА_5.), як суміжним землекористувачем, було погоджено межі земельної ділянки площею 0,0430 га від точки В до точки Г, і при цьому ЛКП «Зелений Львів» не мало зауважень з приводу того, що межі земельної ділянки ОСОБА_4 від точки Б до точки В були погоджені з ЛКП «Балатон-409», а не з ЛКП «Зелений Львів» (а. с. 12).

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун