АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1083/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 184/2629/15-ц інстанції - Томаш В.І.
Категорія 27 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів -Барильської А.П., Михалів Л.В.,

із секретарем - Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15 січня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого він надав ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 40 000,00 грн., на строк до 30 листопада 2015 року, про що останній власноручно написав письмову розписку. Однак, свої зобов'язання відповідач в зазначений у розписці термін не виконав, у зв'язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 40 000,00 грн. разом із судовими витратами по справі.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, на його користь з ОСОБА_3 стягнуто 40 000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не

враховано факт існування відкритих рахунків на ім'я ОСОБА_4 у ВАТ «Ощадний Банк України» та не надання ним довідки про рух коштів по цих рахунках, які є місцем виконання договору позики.

У письмових запереченнях представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання відповідача та його представника, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 зазначеного договору повернення позики має бути здійснено за погодженням сторін на картковий рахунок.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 40 000,00 грн., які зобов'язався повернути у строк до 30 листопада 2015 року, про що власноручно написав письмову розписку (а.с. 8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На думку колегії суддів, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України письмова форма договору позики передбачена у тому випадку, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Однією із форм договору позики може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто, зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, витікає, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 за договором позики, укладеним 15 січня 2015 року, зобов'язався сплатити позивачу ОСОБА_4 борг у сумі 40 000 грн. у строк до 30 листопада 2015 року, про що написав письмову розписку, проте не виконав свої зобов'язання належним чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 40 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання відповідача на неврахування судом факту не надання довідки про рух коштів по рахунках у ВАТ «Ощадний Банк України», відкритих на ім'я ОСОБА_4, не можуть бути взятими до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог надано договір позики, в якому міститься розписка відповідача про отримання коштів.

Факт укладення з позивачем договору позики від 15 січня 2015 року та написання письмової розписки про отримання коштів в сумі 40 000,00 грн. відповідачем визнано.

Дослідивши в судовому засіданні надані позивачем оригінал договору позики від 15 січня 2015 року та розписки відповідача про отримання останнім у борг грошових кошти в сумі 40 000,00 грн. та встановивши відсутність в матеріалах справи доказів щодо повернення відповідачем боргу, в тому числі, шляхом перерахування коштів на відкриті на ім'я позивача рахунки в банківських установах, зокрема у ВАТ «Ощадний Банк України», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем виконання ним взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв'язку із цим доводи апеляційної скарги про відсутність довідки про рух коштів по рахунках у ВАТ «Ощадний Банк України», відкритих на ім'я ОСОБА_4, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не містять підстав для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів