Справа № 135/928/16-ц
Провадження № 2/135/126/16
05.05.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
головуючого судді Патраманського І.О.,
за участю секретаря Когаль А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду у місті Ладижин Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 людмили Дмитрівни до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації заробітної плати,
У квітні місяці 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» і просила стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 78 877(сімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 80 копійок.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в період із 25.07.2001року по 21.05.2013року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ "ЛЗСЦ ".
21.05.2013 року її було звільнено з посади виконуючої обовязки завідуючої складу на підставі наказу № 88к.
При звільненні відповідач не виплатив їй нараховану зарплату в сумі 13 079(тринадцять тисяч сімдесят) гривень 39 копійок, про стягнення якої 05.04.2016року Ладижинським міським судом видано судовий наказ.
У звязку з чим вона також має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за адресою його місцезнаходження у встановленому законом порядку, а також опубліковане оголошення в газеті «Вінниччина». Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Вказані вище спірні відносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці».
У відповідності дост. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.
Згідност. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Відповідно до положень пункту другого та восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, у тому числі нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Крім того суд констатує, що відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У судовому засіданні встановлено, що в період із 25.07.2008 року по 21.05.2013року ОСОБА_1 працювала у ПАТ "ЛЗСЦ ". 21.05.2013 року її було звільнено з роботи на підставі наказу №88к від 21.05.2013 року.
Як видно зі справи, в день звільнення ОСОБА_1 була на роботі, проте відповідач ПАТ "ЛЗСЦ " у день звільнення не провів з нею розрахунку по заборгованості із заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
18.02.2016 року Ладижинським міським судом Вінницької області було винесено судовий наказ у справі № 135/584/16-ц, відповідно до якого з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 13 079 грн.39 коп. Сума заборгованості утворилась з грудня 2012 року по травень 2013 року.
ПАТ "ЛЗСЦ " не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільнені з роботи ОСОБА_1
Між сторонами відсутній спір про розмір вказаної заборгованості по заробітній платі.
На момент подання позову до суду відповідач так і не розрахувався із позивачем у повному обсязі, у звязку з чим він має право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі заробітної плати у розмірі 78 877грн. 80коп.
Ці факти підтверджуються сукупністю доказів.
Із копії трудової книжки серії БТ-ІІ №3288436 від 01.06.1992 року видно, що позивачка 25.07.2008 року прийнята на роботу до ПАТ "ЛЗСЦ ", а 21.05.2013 року звільнена за власним бажанням згідно наказу №88-к від 21.05.2013року.
Із довідки № 688 від 23.07.2013року, виданої ПАТ "ЛЗСЦ " видно, що у відповідача перед позивачем сума заборгованості по заробітній платі становить 13 079,39грн.
Із судового наказу, виданого Ладижинським міським судом Вінницької області від 18.02.2016 року видно, що він виданий про стягнення з ПАТ "ЛЗСЦ " на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати за період з грудня 2012 року по травень 2013року в сумі 13 079 грн. 39коп.
Згідно розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, проведеного позивачем (108 грн. 20 коп.(середньоденна заробітна плата згідно довідки відповідача) * 729 днів(кількість днів затримки у виплаті заробітної плати), за період з 21.05.2013року по 06 квітня 2016 року середній заробіток становить 78 877грн. 80коп.
Даний розрахунок суд бере до уваги, оскільки він не суперечить закону і не оспорений відповідачем.
Таким чином, із ПАТ "ЛЗСЦ" підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 877 грн.80коп. (729* 108,2= 78 877,80)грн.
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному.
Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з ПАТ "ЛЗСЦ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати підлягають задоволенню.
За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», п. 6, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п.п. 2,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 24-1, 40, 44, 47, 83, 95, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4 8, 10,11, 18, 57, 60, 88,169,208,209,212215,218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05. 2013 року по 06.04. 2016 року в сумі 78 877(сімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят сім)гривень 80копійок.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги,

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Суддя