н/п 2/490/1186/2016 Справа № 490/649/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участі сторін та їх представників ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку поділу майна подружжя , -

ВСТАНОВИВ :

В січні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача з подальшим уточненням позовних вимог, в якому остаточно просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову просили задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що з 1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, а після смерті його матері на початку 2005 року вони почали робити ремонт у спірній квартирі , яка перейшла до нього в порядку спадкування у вкрай занедбаному стані. Квартира була непридатна до проживання, потребувала капітального ремонту. Вона продала належну їй частину квартири впо вул.Чигрина. 43 в м.Миколааєві і на отримані від продажу кошти почала робити ремонт у спріній квартирі були повністю заново поштукатурені та пошпакльовані стіни та стеля у всій квартирі, поклеєні нові шпалери, вирівняна підлога та покладений новий лінолеум, у санвузлу покладена повністю керамічна плитка, замінена уся сантехніка та труби , встановлений водонагрівач , замінені міжкімнатні двері, вхідні двері оббиті вагонкою, відновлені старі віконні рами, обидва балкони застеклені та обшиті пластиковою вагонкою. Таким чином квартир в зовсім нежитловому стані перетворилася в житлову квартиру з євроремонтом, що значно підвищило її варстість. ОСОБА_3 з 2005 року не працював постійно, а тільки сезонним працівником котельної, майже не мав самостійного доходу, зловживав спиртними напоями, отже весь ремонт проводився за її кошти і її зусиллями.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник вимоги позову не визнали , оскільки вказана квартира набута ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті матері , отже не є спільним майном подружжя. Зазаначили, що не заперечують сам факт проведення ремонту у квартирі у вказаному позивачкою обсязі, але зазначили, що це був звичайний ремонт, який ніяким чином істотно не вплинув на збільшення вартості цієї квартири, що не може бути підставою для визнання цієї квартири спільним майном подружжя. Також зазначили, що ремонт робився за сіпільні кошти подружя, як позивачки так і ОСОБА_3, а доказів того, що цей ремонт робився саме за кошти , отримані позивачкою він продажу її власної квартири суду не надано. До того ж зазначили, що кошти , вкладені ОСОБА_1 в проведення ремонту , виділялися нею не для проживання в квартирі, а для розвітку її власного бізнесу, адже в цій квартирі вона фактично влаштувала офіс та діагностичний центр для приймання клієнтів та розповсюдження біодобавок.

Вислухав пояснення сторін , допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_3 з 26 лютого 1988 року в зареєстрованому шлюбі.

29 березня 2015 року ОСОБА_3 помер.

Після смерті чоловіка ОСОБА_1С, у встановленому законом порядку в шестимісячний термін звернулася з заявою про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, до того ж він є спадкоємцем за заповітом спірної квартири.

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 був власником одннокімнатної квартири АДРЕСА_2, житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 42 кв.м.

З 03 лютого 2005 року позивачка зареєстровула своє місце проживання в цій квартирі, де зареєстрована по тепершіній час..

19 серпня 2005 року позивачка продала належну їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 .

Проте жодних достеменних доказів того, що саме кошти від продажу цієї квартири( і суму цих витрат) вона витратила на прведення ремонту у спірній квартирі позивачка суду не надала і на такі не посилалася.

Як вказує представник позивачки, загальна вартість матеріалів , витрачених на ремонт спірної квартири , станом на теперішній час становить 46 925 ,75 грн.

Перелік, обсяг та кошторис витрачених матеріалів складений ним самостійно, матеріалами справи не підтверджений, від проведення експертизи, про що неодноразово було роз'яснено судом, позивачка відмовилася.

Квитанціями та чеками, наданими позивачем, підтверджується тільки незначна кількість та вартість будівельних матеріалів, придбаних протягом 2006-2009 років , до тогож дані документи не містять ні даних покупця, ні адреси доставки цих будівельних матеріалів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка, навіть скориставшись своїм правом на уточнення позовних вимог, наполягала на визнанні спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а також ним можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до правил ст. 57 , 62 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з висновку № 117/16 від 31.03.2016 року будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_2 судового експерта ОСОБА_6, пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в квартирі за вказаною адресою дійсно протягом декількох років , починаючи приблизно з 2005 року , проведений ремонт . Квартира знаходилася в житловому стані, але дійсно потребувала ремонту - в межах приведення квартири до чистого,охайного та сучасного стану. Проведено якісний поточний, але не капітальний ремонт, на середньому рівні: капітальних перебудов не проводилося, засклені балкони, вікна та вхідні двері замінені не були, сантехніка та труби замінені в зв'язку з неприданістю для безпечного і нормального використання старих приладів, загалом косметичний ремонт щодо вирівнювання стін, стелі та підлоги з оклеюванням звичайних шпалер та укладкою ліноліуму.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку , що позивачем не доведено, що спірна квартира, яка є особистим майном ОСОБА_3, як отримана в порядку спадкування, саме істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок її затрат , що свідчить про відсутність підстав визнання цієї квартири за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч. 2 ст. 80, ст.ст. 82, 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1000 грн. , недоплачений при подачі позову, в разі відмови у задоволенні позовних вимог слід стягнути з позивачки в на користь держави, зменшивши розмір належних до оплати судових витрат з врахванням майнового стану позивача до 1550 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 000 грн. судового збору .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання повного тексту рішення суду.

Суддя Гуденко О.А.