УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося з вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_5 солідарно з поручителями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 744,95 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 02 липня 2015 року становило 2 074 273,25 грн.

Посилалося на те, що 10 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 102 000 доларів США строком до 10 грудня 2027 року зі сплатою 13 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань між позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручилися за виконання ОСОБА_5 свої зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням позичальником умов виконання кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 98 744,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 липня 2015 року становило 2 074 273,25 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати недійсним кредитний договір від 10 грудня 2007 року, договори поруки, укладені банком з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та договір іпотеки, укладений банком з ОСОБА_5 Посилався на те, що при укладанні договору йому не надано інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими і містять істотний дисбаланс договірних прав, що є підставою визнання його недійсним згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України. Договори поруки та іпотеки є похідними, а тому також є недійсними.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 10 грудня 2007 року № 014/0848/74/126369, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 Визнано недійсними договори поруки від 10 грудня 2007 року № 1 та № 2, укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 94 107,66 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 липня 2015 року становило 2 074 273,25 грн., з них: 86 908,84 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становило 1 825 639,51 грн; 7 198,82 доларів США заборгованість за процентами, що за курсом НБУ становило 137 566,33 грн та пеня у розмірі 97 412,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 94 107,66 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 липня 2015 року становило 2 074 273,25 грн, з них: 86 908,84 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становило 1 825 639,51 грн; 7 198,82 доларів США заборгованість за процентами, що за курсом НБУ становило 137 566,33 грн та пеня у розмірі 97 412,64 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 10 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке перейменовано на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 014/0848/74/12369, за умовами якого банк надає останньому кредит у розмірі 102 000 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2027 року.

10 грудня 2007 року між банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договори поруки, за якими останні надали згоду відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_5 у повному обсязі.

11 грудня 2007 року банк та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

12 лютого 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 014/0848/74/126369/81-1-1-00/0312 до кредитного договору, якою підтверджено процентну ставку 13 % та викладено графік повернення кредиту, сплати інших платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту в новій редакції.

Позичальник належним чином умови договору не виконував, а тому станом на 02 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 98 744,95 доларів США.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, а саме відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. «д» ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитор зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Як вбачається зі змісту п. 8.4 та 12.4 договору, позичальник, підписавши Договір, підтвердив, що перед його укладанням Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та попереджено, що у разі зміни курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Позичальник погодився, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування (а. с. 30, 31, 251−263, т.1).

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано зробив висновок, що при підписанні договору ОСОБА_5 ознайомився та погодився з його умовами та сплачував кредитні кошти. У зв'язку з порушенням умов договору утворилася заборгованість, яка має бути стягнута з відповідачів.

Посилання ОСОБА_5 на збільшення відсоткової ставки на 5 % правильно не враховано судами, оскільки у п. 1 кредитного договору передбачено таке збільшення у випадках, за яких таке збільшення відбуватиметься. У договорі передбачено, що валютний ризик покладається на позичальника, з чим останній при підписанні договору та отриманні кредитних коштів погодився.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Завгородня І.М., ПаріноваІ.К.