Провадження № 4-с/761/189/2016
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.,

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», заінтересована особа: старший державний виконавець відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних А.В., ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: старший державний виконавець відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних А.В., ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця, відповідно до якої просив визнати дії/бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних А.В. (далі по тексту - державний виконавець) неправомірними та зобов'язати останнього неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії з примусового виконання рішення по справі № 2-18520/10 від 20.05.2011.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2011 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом скаржника до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 429/11 від 15.06.2007 в сумі 442 396, 09 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

13.06.2012 старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Лукіних А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №33006189).

Скаржник не отримував жодної інформації від державного виконавця щодо виконання вказаного рішення суду в примусовому порядку, вказану інформацію дізнався з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, з якої вбачається, що державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 13.06.2012, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 06.12.2013. В порушення Закону України «Про виконавче провадження», жодних інших дій державним виконавцем вчинено не було. У зв'язку з вище викладеним, скаржник звернувся до суду із вказаною скаргою.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив заяву задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, свого представника не направили, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 17.05.2012 Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 429/11 від 15.06.2007 в сумі 442 396, 09 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних Антоном Вікторовичем 13 червня 2012 року відкрито виконавче провадження (ВП №33006189).

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження, 17.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 12.07.2013 та 06.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Станом на дату розгляду вказаної справи державним виконавцем не було вчинено жодних інших виконавчих дій, відсутня інформація і щодо закінчення виконавчого провадження чи його зупинення.

У відповідності до ст.32 вказаного Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

До того ж, статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження наділено досить широким колом прав, зокрема, правом проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Суд, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, своєю ухвалою від 11 квітня 2016 року витребовував з ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 33006189. Разом з тим, вказана вимога суду виконана не була.

Враховуючи вище викладене, а також строки, протягом яких мають бути вчинені ті чи інші виконавчі дії та фактично вчинені виконавчі дії державним виконавцем, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника в частині визнання дій/бездіяльності старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних А.В. неправомірними є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в процесі здійснення виконавчого провадження не вжито всіх необхідних заходів з метою його своєчасного та в повному обсязі виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2011, а доказів зворотного суду надано не було.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин, суд не знаходить підстав для зобов'язання державного виконавця відділу ДВС неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії з примусового виконання рішення по справі № 2-18520/10 від 20.05.2011, оскільки вказана вимога не узгоджується із змістом ст.387 ЦПК України. Вказана вимога є неконкретною та її застосування судом не передбачено законодавством та є недоведеною скаржником.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних Антона Вікторовича щодо не вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 33006189.

В задоволенні іншої частини скарги, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: