У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання правочину удаваним та визнання договору укладеним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання удаваним правочином додаткового договору № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 07 квітня 2008 року № 0, що укладений 12 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 218 757,30 грн та визнання укладеним 12 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» договору про припинення кредитного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 07 квітня 2008 року № 0 шляхом передання позичальником відступного на суму 18 000 доларів США (еквівалент 143 874 грн), оскільки фактично під додатковим договором № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 07 квітня 2008 pоку № 0 у дійсності приховувався за правовою природою та змістом досягнутих домовленостей договір про припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. Жодних додаткових благ при цьому вона не отримувала, оскільки не погоджувалася на списання як безнадійної заборгованості пені (неустойки), яка нарахована відповідачем за період судово-претензійної роботи. Відповідач шляхом підписання з нею додаткового договору безпідставно переклав на неї обов'язок щодо податкових зобов'язань за прощеною кредитною заборгованістю в сумі нарахувань 218 757, 30 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано удаваним правочином додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 07 квітня 2008 року № 0, укладеного 12 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 218 757,30 грн та визнано укладеним 12 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» договір про припинення кредитного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту ( при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 квітня 2008 року № 0 шляхом передання ОСОБА_2 відступного на суму 18 000 доларів США (еквівалент у гривнях 143 874 грн)

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд указував на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, що сторони, у тому числі і відповідач, підписуючи додатковий договір, мали на меті укладання зовсім іншого правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К.Парінова