Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Батрин
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Проторія» ОСОБА_6, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Проторія», третя особа: директор ТОВ «Проторія» ОСОБА_6 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вказала, що суд першої інстанції помилково вважав супровідну відомість до сумки з готівкою від 15.01.2016 року, звіти про рух гривні, звіти про переміщення товарів та акт прийому - передачі ТМЦ доказами неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків. Також зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що інвентаризацію було проведено з порушенням строків та у відсутність позивача, який на час її проведення перебував у відпустці, а тому її результати не можуть бути підставою для звільнення позивача. Вважає, що суд першої інстанції зробив висновки про законність звільнення позивача виключно на підставі припущень відповідача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Третя особа у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка цієї особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності, зокрема, відсутності правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, оскільки у зв'язку із порушеннями, які встановлено в ході проведення інвентаризації, та спричинені ОСОБА_5 збитки унеможливлюють у подальшому його роботу з грошовими коштами та матеріальними цінностями, що і стало підставою втрати довір'я з боку власника.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що ОСОБА_5 працював на посаді директора магазину «Леново-1» м. Київ з 01 липня 2015 року, що підтверджується заявою позивача про прийняття на посаду директора магазину «Леново-1» та наказом № 0125-к від 14 квітня 2016 року про внесення змін до наказу № 055 від 1 липня 2015 року «Про прийняття ОСОБА_5 на роботу» (а.с.27, 83).

Наказом № 0-78-к від 11 березня 2016 року ОСОБА_5 звільнено із займаної посади у зв'язку з втратою довір'я з боку власника в порядку п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 17).

Підставою для звільнення позивача із займаної посади стали документи інвентаризації магазину «Леново-1» м. Київ.

Так, розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затверджений наказом Міністерства праці України від 12 травня 1996 р. №43. Зазначений Перелік містить: роботи, пов'язані з прийманням на зберігання, обробкою, зберіганням, видачею матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях, в автогосподарствах, холодильниках, харчоблоках, сховищах, на заготівельних (приймальних) пунктах, товарних і товарно-перевалочних дільницях, у камерах схову, коморах і роздягальнях, екіпіровкою пасажирських суден, вагонів і літаків; роботи, пов'язані з продажем (видачею) товарів (продукції), їх підготовкою до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації).

Судом встановлено, що з метою забезпечення зберігання матеріальних цінностей торгівельного закладу, з колективом магазину «Леново-1» 1 липня 2015 року був укладений Договір № ДКМВ/2015-7 за участю керівника колективу ОСОБА_5, згідно з яким працівники несуть солідарну матеріальну відповідальність за незбереження товарно-матеріальних цінностей (а.с. 39-41).

Вказаним договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність передбачено обов'язок колективу дбайливо ставитися до цінностей і вживати заходи щодо запобігання збитків; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно надавати звіти про рух і залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, що загрожують збереженню цінностей.

Крім того, посадовою інструкцією директора магазину передбачено обов'язки директора магазину, а саме: забезпечувати роботу магазину щодо наявності асортименту та зберігання товару (п. 3.10); забезпечувати організацію обліку товарно-матеріальних цінностей магазину (п. 3.11); забезпечувати наявність та своєчасне подання документів стосовно фінансово-господарської діяльності магазину, кадрової документації та інше (п. 3.12); забезпечувати документальне оформлення руху товару (п.п. 3.18.4) і контроль та участь в прийомі і відвантаженні товару (3.18.5) (а.с. 36-39).

Актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 10.03.2016 року встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей в кількості 46 одиниць товару на суму 53 570 грн. та надлишок 19 одиниць товарно-матеріальних цінностей на суму 24791 грн. Загалом сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 28 779 грн. за роздрібною ціною. Сума недостачі становить різницю між даними бухгалтерського обліку та фактично виявленим товаром на момент інвентаризації згідно з Інвентаризаційним Описом № 1 товарно-матеріальних цінностей від 10 березня 2016 року (а.с. 42-51).

Відповідно до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та в протоколі, затвердженому директором ТОВ «Проторія» ОСОБА_6 недостача в сумі 17 295 грн. виникла в результаті спроби проведення операції з внутрішнього переміщення товару, що стало можливим внаслідок недбалого ставлення директора магазину ОСОБА_5 до своїх посадових обов'язків. Спроба переміщення товару була виявлена 04.03.2016 року економістом ОСОБА_7, про що вона написала службову записку на ім'я директора ТОВ «Проторія» (а.с. 111).

У вказаній записці зазначено, що Обліковій програмі 1C була створена накладна LDT00000080 від 19.11.2015 року (в Протоколі інвентаризації зазначена як накладна «№ 80») на переміщення товарів з магазину «Склад Леново-1 Dream Town» на «Склад- СЕРВІС».

На підставі накладної був сформований видатковий ордер LDT00000082 від 19.11.2015, згідно з яким 5 смартфонів списані з обліку магазину «Леново-1». Згодом накладна була видалена, а видатковий ордер залишився. За таких умов, 5 смартфонів, згідно з даними Облікової програми 1C, було списано із залишків магазину «Леново-1». При цьому видалення накладної № LDT00000080 свідчить про відсутність факту передачі/переміщення товару з магазину «Леново-1» в інший підрозділ (а.с. 112). Саме ця службова записка стала підставою для проведення інвентаризації 10.03.2016 року.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, який створює необхідні умови для її проведення, визначає об'єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов'язковим.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення проведення інвентаризації є обов'язковим у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

Факт виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов'язків з безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме: супровідною відомістю до сумки з готівкою від 5.01.2016 р; звітом про рух гривні від 07.01.16 р.. 05.01.2016; звітами про переміщення товарі №№ 368, 1396, 38, 159, 27, 8254, 52, 2092; Актом прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 1.03.2016 року (а.с. 98-110 ).

Саме невжиття ОСОБА_5 необхідних заходів для збереження товару, а саме не з'ясування підстав формування в Обліковій системі 1С видаткової накладної, видаткового ордеру та подальшого видалення видаткової накладної; не перевірення наявність/відсутність зазначених смартфонів в магазині; не перевірення наявність в магазині документів первинного бухобліку щодо переміщення смартфонів; не встановлення осіб, відповідальних за маніпуляції щодо зазначених смартфонів; не доповів керівництву компанії про безпідставне списання смартфонів, призвело до втрати довіри до ОСОБА_5 з боку власника та у подальшому його звільнення із займаної посади в порядку п.2 ч.1 ст. 42 КЗпП України, оскільки він не зміг належним чином організувати рух та зберігання товарно-матеріальних цінностей, не забезпечив належного обліку товарно-матеріальних цінностей в магазині та не здійснював контроль за прийомом та відвантаженням товару та їх документальним оформленим, що зобов'язаний був вчинити як директор магазину.

ОСОБА_5 не взято до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства звільнення працівника з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) може визнаватися обґрунтованим, якщо працівник, котрий безпосередньо обслуговує грошові цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Аналіз наведеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що за даною статтею КЗпП України може бути звільнений працівник, який вчинив будь-які дії, які дають власнику або уповноваженому органу підстави для втрати до нього довір'я.

У відповідності до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. зазначив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п 2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Звільнення у зв'язку з втратою довір'я до працівника може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об'єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника.

Твердження представника позивача про те, що висновки суду першої інстанції зроблені виключно на поясненнях відповідача без надання самої накладної LDT00000080 від 19.11.2015 року (в Протоколі інвентаризації зазначена як накладна «№80») є хибними з огляду на таке.

Як вбачається, накладна LDT00000080 від 19.11.2015 року у вигляді скріншоту з Облікової програми 1С, оскільки не була створена як документ первинного бухгалтерського обліку. Облікова програма 1С має інформативний характер і дозволяє оперативно відстежувати дії з товарно-матеріальними цінностями. Проте реальний рух ТМЦ відбувається на підставі первинних облікових документів, оформлення яких організовує, забезпечує та контролює директор магазину. Саме відсутність документів у паперовій формі з «мокрими» підписами унеможливлює встановлення місцезнаходження ТМЦ згідно накладної №80 та встановити відповідальну за це особу та свідчить про маніпуляції з накладною в Обліковій програмі 1С. Відсутність первинних облікових документів (накладної №80) щодо 5-ти смартфонів, маніпуляції в Обліковій програмі 1С з накладною №80, відмова ОСОБА_5 від надання пояснень та підписання Акту інвентаризації, а також розмір нестачі стали підставою для втрати довіри до позивача з боку роботодавця.

Колегія судів бере до уваги ту обставину, що сума нестачі в розмірі 17 295,00 грн. за накладною № LDT00Q00080 з ОСОБА_5 не стягувалася, оскільки інвентаризацією не встановлено конкретної винної особи в маніпуляціях в обліковій системі, проте сам факт таких маніпуляцій став підставою для втрати довір'я до ОСОБА_5, як директора, з боку власника.

Сам факт пересортиці та нестачі товару в магазині на суму 28779,00 грн. (різниця між нестачею в сумі 53 570,00 грн. та надлишком в сумі 24 791,00 грн.) став наслідком порушення ОСОБА_5 своїх посадових обов'язків, недбалого ставлення до майна підприємства та недотримання умов договору ДКМВ/2015-ПР про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність від 01.07.2015 року щодо взяття на себе матеріальної відповідальності за збереження майна, призначеного для продажу (відпуску) та інших цінностей (товар, обладнання, устаткування, грошові кошти), отриманих в зв'язку з виконанням покладених функцій».

Отже, вказані порушення посадових обов'язків ОСОБА_5 та спричинені цим збитки унеможливлюють у подальшому його роботу на посаді директора магазину «Леново-1» з грошовими коштами та матеріальними цінностями та стали підставою втрати довір'я з боку власника.

Хибними є також доводи апеляційної скарги щодо незаконності проведення інвентаризації, оскільки її проведення 10.03.2016 року було зумовлене тим, що 4 березня (дата службової записки ОСОБА_7.) - останній робочий день перед святковими днями з перенесенням вихідних. Таким чином, інвентаризацію було здійснено у найближчий робочий день - 10 березня 2016 року. Перебування ОСОБА_5 в цей час у відпустці відповідно до Положення проведення інвентаризації активів та зобов'язань не було перешкодою для проведення інвентаризації. Отже порушень Положення проведення інвентаризації активів та зобов'язань не вбачається. Інвентаризацією було підтверджено нестачу в магазині Леново-1 за накладною № LDT00000080, виявленою ОСОБА_8 Матеріали інвентаризації свідчать про факти нестачі, пересортиці та маніпуляції з товарно-матеріальними цінностями, що сталися до відпустки ОСОБА_5 і стали підставою для втрати довір'я до директора магазину «Леново-1» в м. Київ. Підстав вважати результати проведення інвентаризації неналежними доказами у справі у колегії судів немає.

Крім того, вимоги ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, твердження ОСОБА_3 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: