Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/230/15-ц
Провадження № 2/376/4/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - Шумак Л.С., Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог : Сквирська міська рада Київської області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, у якому посилаючись на вимоги ст.ст. 203,1257 ЦК України просила суд визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений Сквирською районною державною нотаріальною конторою Київської області 17 грудня 2013 року за реєстровим номером 2606.

В обґрунтування заявлених вимо, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - помер.

За свого життя, а саме 05 червня 2011 року ОСОБА_6 розірвав шлюб із матір'ю позивача ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тріполі Ліванська республіка померла ОСОБА_7

За життя 12 грудня 2008 року ОСОБА_6 посвідчив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав дочці ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Сквирської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини.

12.07.2014 року листом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_3 було відмовлено у оформлені спадщини, оскільки ОСОБА_6 17.12.2013 року у Сквирській державній нотаріальній конторі Київської області посвідчив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав ОСОБА_4

Вважає, що заповіт від 17.12.2013 року є недійсним тому, що відповідач ОСОБА_4 є для членів родини ОСОБА_3 незнайомою людиною та крім того ОСОБА_6 останні роки мав ряд хвороб, а саме : інсульт, онкологічні захворювання та за призначенням лікаря йому вводились наркотичні препарати, що ставить під сумнів, що в момент складання спірного заповіту ОСОБА_6 усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати.

Представник позивача у судовому засіданні на вище вказаних підставах просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що вона проживає в АДРЕСА_1. По сусідству із нею по АДРЕСА_2 проживала родина ОСОБА_3. Приблизно з 2010 року відносини у родині погіршились. Старша дочка ОСОБА_6, позивач по справі ОСОБА_3 разом із матір'ю ОСОБА_7 виїхали на постійне місце проживання до Ліванської Республіки. Менша дочка ОСОБА_5 вийшла заміж та переїхала проживати до м. Сміла Черкаської області.

Покійний ОСОБА_6 залишився проживати одиноко.

У неї з ОСОБА_6 склались приязні відносини. В розмовах із нею ОСОБА_6 повідомляв, що діти його не відвідують та навіть не дзвонять. За декілька років перед смертю ОСОБА_6 почав хворіти, а саме: лікарі діагностували йому рак прямої кишки. Медикаментозне лікування коштувало досить дорогу і по мірі можливості вона за власні кошти купувала ОСОБА_6 ліки, варила їсти, прибирала будинок, частково оплачувала комунальні послуги, тощо. Вона неодноразово телефонувала дітям покійного ОСОБА_6 і повідомляла, що батько потребує моральної підтримки та фінансової допомоги, але останні відмовилась таку надавати. У зв'язку з чим ОСОБА_6 вирішив скласти на її ім'я заповіт. Вона відмовляла його від цього кроку, але незважаючи на це ОСОБА_6 17.12.2013 року у Сквирській державній нотаріальній конторі на її ім'я посвідчив заповіт, згідно якого заповідав їй належне йому майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - помер. Всі витрати пов'язані з похованням ОСОБА_6 вона взяла на себе у зв'язку з тим, що діти покійного відмовились приїжджати на похорони. До дня смерті ОСОБА_6 будь-яких психічних розладів не мав та в повній мірі усвідомлював значення своїх дій.

На даний час вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що вона проживає у АДРЕСА_3 разом із чоловіком та неповнолітніми дітьми.

В АДРЕСА_2, одиноко проживав її батько ОСОБА_6.

Починаючи з 2013 року її батько почав хворіти. Лікарі діагностували йому онкологічну хворобу. У зв'язку з цим, батько змушений був приймати сильні знеболюючі препарати, виготовленф на основі наркотичних речовин, у зв'язку з чим його психіка була затьмареною, він часто плакав, скаржився на життя, і взагалі вів себе неадекватно.

На початку 2013 року догляд за батьком здійснювала вона, а потім впродовж 6 місяців догляд за її батьком здійснював її чоловік. Далі у зв'язку із сімейними обставинними її родина здійснювати догляд за ОСОБА_6 не могла.

В подальшому догляд за батьком здійснювала відповідачка ОСОБА_4, яка неодноразово телефонувала їй та її сестрі з вимогою надати кошти на лікування батька.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. На похоронах батька вона присутня не була, у зв'язку з тим, що її ніхто не повідомив про його смерть.

За життя батько мав намір належне йому майно заповідати її сестрі ОСОБА_3, яка вже тривалий час проживає за кордоном.

Просить суд, задовольнити позовні вимоги її сестри в повному обсязі, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_4 скориставшись хворобливим станом батька

та тим, що його психіка під дією лікарських препаратів була порушена та вступивши до нього в довіру обманним шляхом, змусила підписати оскаржуваний заповіт.

Представник третьої особи без самостійних вимог : Сквирської міської ради Київської області у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовим

клопотанням про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3., уродженка с. Каленна Сквирського району Київської області, працююча на посаді інженера у ТОВ «Буд-проект» м. Сквира Київської області, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів показала, що вона проживає в АДРЕСА_4.

Громадянина ОСОБА_6 вона знає досить тривалий час, оскільки проживає неподалік.

Коли ОСОБА_6 захворів , то всі турботи по його лікуванню, тобто покупку ліків, поміщення до лікувальних закладів, приготування їжі, взяла на себе їх спільна знайома ОСОБА_4 ,тому що ОСОБА_6 фактично остався одиноким у зв'язку з тим, що він розлучився з дружиною, а дві дочки фактично його не провідували. Незважаючи навіть на те, що ОСОБА_4 на прохання ОСОБА_6 неодноразово дзвонила дітям та просила їх приїхати та доглянути батька. Відсутність спілкування з дітьми сильно засмучувало ОСОБА_6, і він злився на дітей.

За життя ОСОБА_6 декілька разів просив її чоловіка відвезти його до нотаріуса, щоб він переоформив належне йому майно на праві приватної власності на ОСОБА_4, мотивуючи своє рішення тим, що діти про нього забули, а чужа людина, тобто ОСОБА_4 здійснює за ним догляд - готує їжу, купує за власні кошти ліки, прибирає у будинку, і він таким чином має намір їй віддячити.

ОСОБА_6 до дня смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у свідомості, хворобливих розладів психіки не мав, був доброзичливим, охочим до спілкування, тощо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4., уродженець с.м.т. Турбів Вінницької області, житель АДРЕСА_5, будучу попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів показав, що він працює на посаді лікаря - невропатолога у Сквирській ЦРЛ.

Громадянина ОСОБА_6 знає на протязі останніх 15 років, оскільки він проходив курс лікування з приводу гострого порушення мозкового кровообігу, тобто інсульту. Ускладнень після хвороби не було. Потім ОСОБА_6 неодноразово у нього проходив курси лікування з приводу гіпертонії та інших супутніх захворювань, у зв'язку з чим у них склались приязні відносини.

Весною 2013 року ОСОБА_6 знову проходив у нього курс лікування з приводу гіпертонії та судинних захворювань. Стан хворого був стабільний. Також, від ОСОБА_6 він довідався, що останній також хворіє і на онкозахворювання і проходив курс онкотерапії. Догляд за хворим здійснювала ОСОБА_4, приносила їжу, ліки.

В грудні 2013 року він разом з ОСОБА_6 разом їздили на зимову риболовлю. Стан ОСОБА_6 був стабільний. Розладів психіки ОСОБА_6 не мав, був доступний до контакту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11, будучу попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів показала, що

вона проживає в АДРЕСА_6 на протязі 12 років. Через 2 житлових будинки від неї проживав ОСОБА_6

Приблизно з кінця 2012 року ОСОБА_6 почав сильно худнути і на її запитання, що сталося, поскаржився, що захворів на онкозахворювання. В подальшому, коли вона періодично заходила до нього в гості, то ОСОБА_6 ображався на своїх дітей зазначаючи, що вони його покинули та не провідують, а догляд за ним здійснює ОСОБА_4, яка фактично за свої кошти купує ліки.

До дня смерті ОСОБА_6 вона не помічала, що останній мав будь-які розлади у психічній поведінці, тощо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець с. Самгородок Сквирського району Київської області, житель АДРЕСА_7 будучу попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів показав, що ОСОБА_6 він знає на протязі останніх 7 років, коли ОСОБА_6 купив житловий будинок після смерті матері. У нього з ним склались дружні стосунки, заходив часто його провідувати. В 2013 році від ОСОБА_6 він довідався, що той хворіє на рак шлунку, а лікуватись допомагає подружжя ОСОБА_4, оскільки діти відмовились від нього, не дзвонять, не приїздять в гості.

До дня смерті ОСОБА_6 був при свідомості, будь-яких розладів психіки він у нього не помічав. В розмовах стверджував, що склав заповіт на ім'я ОСОБА_4, бажаючи таким чином віддячити за її доброту.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12 грудня 2008 року приватним нотаріусом Сквирського нотаріального округу було посвідчено заповіт за реєстровим № 2206, згідно якого ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право, заповідав дочці ОСОБА_3

17 грудня 2013 року державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт, згідно умов якого ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право заповідав ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 ,про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 97, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме : житловий будинок за АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його

внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Крім того, відповідно до роз'яснень Верховного суду України, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до роз'яснень п.16 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судову-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом за клопотанням сторін було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 55-Ц від 27.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 протягом останніх років, а також в період підписання заповіту, 17 грудня 2013 року, страждав на органічне ураження головного мозку змішаного ґенезу (судинно-інтоксикаційного) з психічними розладами. Проте визначити ступінь і характер цих розладів та їх вплив на здатність під експертного розуміти значення своїх дій та керувати ними у період, який цікавить суд, неможливо через недостатність та суперечність даних.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Отже, враховуючи, що висновок судово-психіатричної експертизи не містить чітких й однозначних висновків, про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що останній мав органічне ураження головного мозку змішеного генезу, з психічними розладами та не зазначено ступінь даних психічних розладів, а тому даний висновок суд не бере до уваги, оскільки в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися на висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що спірний заповіт, як різновид правочину, вчинений ОСОБА_6 проти його справжньої волі, або у період, коли ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними та також враховуючи, що при складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину, нотаріусом було перевірено дієздатність особи, то суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст.30, 202, 203, 204, 215, 225, 1216, 1218, 1233,1234, 1247, 1257 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постановою Пленуму від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст.10,11,57,58,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог : Сквирська міська рада Київської області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

: