Ухвала

іменем україни

25 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 у якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти за минулий час, а саме, з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 31 травня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з квітня 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, однак після народження дитини, вони перестали проживати разом. Зазначає, що ОСОБА_5 почав надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільного сина лише в червні 2014 року, проте розмір такої допомоги незначний.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення в частині сплати аліментів з дня подання позовної заяви скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Положенням ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що підстави для стягнення аліментів за минулий час відсутні, оскільки ОСОБА_4 не доведено, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

А.В.Маляренко

О.В.Ступак