Справа № 366/409/16-ц Головуючий у І інстанції Тетервак Н. А.
Провадження № 22-ц/780/2782/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 12.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з роботи,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до ДП «ЦОТІЗ» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з роботи.

Позивач посилався на те, що від 27 січня 2014 року він працював в Державному підприємстві «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження». Наказом №117-ос від 27 травня 2014 року в цьому ж підприємстві він був переведений на посаду інженера групи планування заходів з цивільного захисту відділу цивільного захисту та спецроботи. 28 травня 2014 року між ним та відповідачем в особі його директора був укладений письмовий трудовий договір, згідно якого він від 28 травня 2014 року переводився на посаду інженера групи планування заходів з цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи.

У пункті 2.1 цього договору зазначено, що він є безстроковим.

Наказом відповідача від 14 січня 2016 року №4-ос він звільнений з роботи у звязку із закінченням строкового договору на підставі п.2 ст.36 Кодексу законів про працю України (КЗпП).

Своє звільнення він вважав незаконним з наступних підстав. Пункт 2 ст.36 КЗпПУ передбачає таку підставу припинення трудового договору як закінчення його строку, передбаченого пунктами 2, 3 ст.23 КЗпПУ, згідно яких трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін або таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Оскільки з тексту укладеного з ним письмового договору вбачається, що він є безстроковим, тобто, укладений на невизначений строк, відповідач не міг розірвати з ним трудовий договір з власної ініціативи на підставі п.2 ст.36 КЗпПУ.

Крім того, від 14 - го до 27.01.2016 року він перебував на лікарняному і відповідно до ч.3 ст.40 КЗпПУ трудовий договір з ним не міг бути розірваний.

Незаконним звільненням з роботи відповідач спричинив йому значну моральну шкоду, оскільки без ніякого попередження, будучи вже немолодою людиною із статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, залишився без роботи, що безумовно призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Спричинену моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн і просив їх стягнути на його користь.

До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги та просив:

1. Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»№4-ос від 17.01.2016 року.

2. Поновити його на роботі на посаді інженера групи планування заходів з цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження «з 17 січня 2016 року.

3. Стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на його користь заробітну плату в розмірі 9 176 грн. 61 коп. за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2016 року по 03 березня 2016 року.

4. Стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ст.36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Із запису №49 у трудовій книжці ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, дата заповнення 03.08.1970 року) вбачається, що від 28.05.2014 року відповідно до Наказу від 27.05.2014 №117-ос він переведений на посаду інженера групи планування заходів з цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи з ОШУП.

Відповідно до Наказу №117-ос від 27 травня 2014 року про переведення на іншу роботу ОСОБА_2 переведений від 28 травня 2014 року на роботу в зоні відчуження з особливо шкідливими умовами праці, з режимом роботи 4/3, тривалістю робочого тижня 36 годин на період перебування ОСОБА_4 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підставою є заява ОСОБА_2 від 26.05. 2014 року.

У заяві ОСОБА_2 на імя директора ДП ЦОТІЗ ОСОБА_5 від 26.06.2014 року позивач просив перевести його на посаду інженера групи планування заходів цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи на період відпустки основного працівника ОСОБА_4

Отже, наказ №117-ос від 27.05.2014 року видано відповідно до заяви ОСОБА_2, який був обізнаний, що переводиться на місце тимчасово відсутнього працівника.

Інших записів щодо переведення чи призначення позивача ОСОБА_2 на вказану посаду, зміни умов попереднього договору, у трудовій книжці немає.

Позивач же надав суду Трудовий договір від 28 травня 2014 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 переводиться на посаду інженера групи планування заходів з цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи від 28 травня 2014 року.

В пункті 2.1 Договору вказано, що цей Договір є безстроковим трудовим договором.

Таким чином, станом на 28.05.2014 року між ДП «ЦОТІЗ» виникло два трудові договори: Трудовий договір від 28.05.2014 року та трудовий договір згідно Наказу №117-ос від 27.05.2014 року.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір, як правило, укладається в письмовій формі.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу про зарахування працівника на роботу.

Отже, трудовий договір - це документ, що деталізує права та обовязки сторін, проте, зарахування особи на посаду оформляється наказом або розпорядженням, що є обовязковою вимогою, встановленою ст. 24 КЗпПУ.

З Наказу №117-ос від 27.05.2014 року вбачається, що він виданий на підставі заяви ОСОБА_2 На наказі є підпис ОСОБА_2 за 2014 рік про те, що він з наказом ознайомлений.

Позивачу при підписанні договору було відомо, що посада вакантна тимчасово, на час відпустки ОСОБА_4

Не зважаючи на те, що п.2.1 Договору суперечить наказу №117-ос від 27.05.2014 року в частині тривалості трудового договору, позивач не ставив питання про видачу іншого наказу, в якому було б зафіксовано, що він приступає до роботи на інших умовах, ніж у наказі №117-ос від 27.05.2014 року.

Наказ виданий раніше, ніж укладений Трудовий договір. Позивач, який на час укладення Трудового договору від 28.05.2014 року вже був зарахований на роботу, не ставить питання про визнання незаконним чи скасування наказу №117-ос від 27.05.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпПУ трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Позивач був допущений до роботи саме на підставі Наказу про переведення ОСОБА_2 на посаду на час відпустки ОСОБА_4 (а.с.29).

Так як основним документом, що підтверджує укладення трудового договору, є наказ чи розпорядження власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу, як вказано в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», то суд вірно погодився з відповідачем в тому, що в Трудовому договорі від 28.05.2014 року, як допоміжному документі, при його оформленні допущено технічну описку в частині безстроковості даного договору.

Згідно із записом №50 в Трудовій книжці №БТ-І №6047646 ОСОБА_2 він був звільнений 17.01.2016 року у звязку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України, наказ від 14.01 2016 року №4-ос.)

З заяви ОСОБА_4 від 14.01.2016 року вбачається, що вона просила дозволу перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і стати до роботи з 18.01.2016 року.

Оскільки ОСОБА_2 був переведений на посаду інженера групи планування заходів цивільного захисту відділу цивільного захисту та спец роботи згідно наказу №117-ос від 27.05.1914 року на час відпустки ОСОБА_4М по догляду за дитиною до трирічного віку, а ОСОБА_4 вирішила припинити свою відпустку та приступити до роботи, звільнення ОСОБА_2 за закінченням строку договору по п.2 ст.36 КЗпрПУ суд вірно вважав законним. Крім того, позивач не належить до категорії осіб, які відповідно до ч.3 ст.184 КЗпПУ не можуть бути звільнені з роботи, або ж мають бути обовязково працевлаштованими.

Доводи позивача щодо того, що відповідач звільнив його з роботи в той час, коли він знаходився на лікарняному не були враховані судом першої інстанції виходячи з наступного.

Позивачу було оплачено лист непрацездатності за період від 14 січня до 16 січня 2016 року Серії АГФ №261948, а листок непрацездатності Серії АГЩ №282745 за період від 18 січня до 27 січня 2016 року не оплачено, оскільки його правильність у комісії викликала сумніви, і на запит медичного закладу, який його видав, вони його повернули.

На підтвердження відповідачем було надано лист №151 від 18.02.2016 року, відповідно до якого, в ході службової перевірки страхового випадку та уточнення страхового анамнезу виявлено технічні порушення в заповненні бланку.

Відповідно до листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06.08.2004 року №05-31-1137 «Щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» «у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій непрацездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів Фонду соціального страхування тимчасової непрацездатності.».

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач, звільнивши позивача з 17 січня 2016 року правомірно виплатив йому час тимчасової непрацездатності по 16 січня 2016 року. Оскільки щодо листка непрацездатності Серії АГЩ №282745 виник спір і заклад охорони здоровя, який його видав, витребував його повернути, на час звільнення з роботи позивача, то він не міг бути оплачений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_6