пр. № 2/759/455/16
12 липня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвестбуд» про захист прав споживачів шляхом стягнення збитків завданих невиконанням договору,
У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути на його користь з відповідача 158000 грн. 00 коп. збитків завданих невиконанням зобов'язань зо договором дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку №38/УК від 05.03.2005 р., аргументуючи тим, що 05.03.2005 між позивачем та ТОВ «Укоінвестбуд» було укладено договір №38/УК дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку. За змістом договору ТОВ «Укоінвестбуд» повинен побудувати багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та передати у власність позивачу частину вказаного вище багатоповерхового будинку, а саме двокімнатну квартиру НОМЕР_1 в секції №2, загальною площею 74,74 кв.м., житловою пощею 40,23 кв.м., що розташована на 21 поверсі, а позивач 15.03.2005 сплатив на користь ТОВ «Укоінвестбуд» кошті у сумі 246193 грн. 56 коп., отримав відповідно до договору довідку про інвестування 100% за договором №38/УК від 05.03.2005. Відповідно до договору ТОВ «Укоінвестбуд» зобов'язувалось передати об'єкт інвестування - житлову квартиру в багатоквартирному житловому будинку по зазначеній адресі позивачу в строк до ІІ кварталу 2006 року із введенням будинку в експлуатацію у ІІІ кварталі 2006 року. Згідно сертифікату виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, лише у 2012 році будинок був збудований та введений в експлуатацію. Відповідач на протязі шести років не виконував свої зобов'язання із завершення будівництва та введення в експлуатацію багатоквартирного будинку. У зв'язку з відсутністю власного житла, позивач зі своєю сім'єю вимушений був винаймати (орендувати) житлове приміщення. За час вимушеної оренди житла з 01.02.2010 позивачем понесені збитки у вигляді сплаченої орендної плати у розмірі 158000 грн. 00 коп.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення Зу «Про захист прав споживачів», додавши, що після підписання із відповідачем Акту-прийому передачі об'єкта притензій ним не висунуто.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 34, 52, 65, 83, 88, 92, 137), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив.
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 05.03.2005 між позивачем та ТОВ «Укоінвестбуд» було укладено договір №38/УК дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку (а.с. 5,6).
За змістом п. 1.3. договору ТОВ «Укоінвестбуд» повинен побудувати багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та передати у власність позивачу частину вказаного вище багатоповерхового будинку, а саме двокімнатну квартиру НОМЕР_1 в секції №2, загальною площею 74,74 кв.м., житловою пощею 40,23 кв.м., що розташована на 21 поверсі.
15.03.2005 сплатив на користь ТОВ «Укоінвестбуд» кошті у сумі 246193 грн. 56 коп., отримав відповідно до договору довідку про інвестування 100% за договором №38/УК від 05.03.2005 (а.с. 7, 8).
Відповідно до п. 1.3. договору ТОВ «Укоінвестбуд» зобов'язувалось передати об'єкт інвестування - житлову квартиру в багатоквартирному житловому будинку по зазначеній адресі позивачу в строк до ІІ кварталу 2006 року із введенням будинку в експлуатацію у ІІІ кварталі 2006 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 зазначеної статті вказаного Закону передбачено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Відповідно до ст. 3, ч. 1 ст. 16 ЦК Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, в тому числі, якщо: права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки.
Строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу визначено ст. 256 ЦК України як позовна давність.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно п. 4.1.3. договору відповідач зобов'язаний надавати інформацію інвестору щодо питань будівництва.
Належних доказів щодо звернення позивачем до відповідача про надання інформації стану будівництва суду не надано, а тому суд вважає, що строк позовної давності необхідно рахувати з дня порушення прав позивача як інвестора, а саме, з дня порушеного права із не введенням будинку в експлуатацію у ІІІ кварталі 2006 року.
Зважаючи на вищевикладене, загальний строк позовної давності є пропущеним.
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено п. 1.2 договору №38/УК дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, правовідносини між сторонами регулюються цим договором, Законом України «Про інвестиційну діяльність», Цивільним Кодексом України та іншими актами цивільного законодавства, тобто відносини між сторонами знаходяться в площини цивільних правовідносин.
Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору, суд враховує, що законодавством України прямо не передбачено, що інвестиційні договори (договори про інвестування) становлять собою окремий вид цивільно-правових чи господарських угод. Стаття 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачає, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект, а ст. 9 цього Закону передбачає, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), при цьому укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.
Під інвестиційним договором (договором про інвестування) слід розуміти будь-яку з цивільно-правових угод незалежно від її виду, якщо така угода передбачає вкладення майнових або інтелектуальних цінностей у об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (дохід) або досягається соціальний ефект. Таким чином правова природа інвестиційного договору (договору про інвестування) визначається не його назвою, а його умовами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 3 ст. 1, відповідач є виконавцем, в розумінні даного закону, оскільки використовує кошти для будівництва. Відповідно до цього ж закону, п. 22 ст.1, позивач є споживачем.
Отже, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді витрат пов'язаних з орендою приміщення, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно п. 6.3 договору у випадку прострочення здачі об'єкта в експлуатацію підприємство сплачує інвестору пеню в розмірі 0,1% від суми інвестиції за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 6).
Суд вважає, що витрати позивача пов'язані з орендою житла, не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. Збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, які він поніс внаслідок невиконання боржником свого зобов'язання та які знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з неправомірною поведінкою боржника. Віднесення до складу збитків витрат на оренду житла суперечить закону, зокрема, положенням ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходиться у необхідному зв'язку з відшкодуванням пені.
Аналізуючи наведені вище доводи, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем з приводу договору оренди укладеного між позивачем та орендодавцем не можуть бути підставою для відшкодування збитків з приводу укладеного договору дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку.
Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Частиною 1 ст. 811 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 Житлового кодексу Української РСР, договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або органі управління, що ним утворюється.
Позивачем не надано доказів щодо реєстрації вказаного договору відповідно до вимог законодавства та не повідомлено суд про наявність або їх відсутність.
Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги є необгрунтованими оскільки договором інвестування будівництва не передбачено відшкодування збитків пов'язаних із витратами на орендну плату житла.
На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; Законом України «Про інвестиційну діяльність»; ЗУ «Про захист прав споживачів»; ч. 2 ст. 158 Житлового кодексу Української РСР; ст.ст. 22, 256, 257, 261, 526, 810, 811 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 22, 30, 32, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України,-
У позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвестбуд» про захист прав споживачів шляхом стягнення збитків завданих невиконанням договору відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: