Справа № 653/1872/16-ц
Провадження № 2/653/656/16
РІШЕННЯ

іменем України

15.07.2016 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.

при секретарі Пшенична В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про зобовязання вчинити нотаріальну дію,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про зобовязання вчинити нотаріальну дію, в якому просить зобовязати Генічеську державну нотаріальну контору Херсонської області посвідчити договір дарування належної йому земельної ділянки площею 8,49 га, яка розташована на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, кадастровий номер : :02:005:0152.

Позовні вимоги обумовлені тим, що 01.04.2016 року він звернувся до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області з приводу вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору дарування належної йому земельної ділянки площею 8,49 га, яка розташована на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, кадастровий номер :02:005:0152. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства. Натомість отримав усну відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. 11.04.2016 року у відповідь на клопотання щодо надання інформації ним був одержаний лист № 612/01-16, відповідно до якого завідувач Генічеської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 вважає, що на належну йому земельну ділянку поширюється дія мораторію відповідно до п. 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Даним державний нотаріус мотивує причини відмови у вчиненні нотаріальної дії. На думку позивача, дія Перехідних положень Земельного кодексу України в частині заборони відчуження земельних ділянок не стосується земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Отже, відсутня будь-яка заборона відчуження належної йому земельної ділянки, а тому договір дарування цієї ділянки має бути нотаріально посвідчений з огляду на наступне.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, додатково пояснив, що застосування земельного законодавства має здійснюватися на буквальному розумінні правових норм та мораторій не розповсюджується на фермерське господарство.

Відповідач завідуюча Генічеської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 в судовому засіданні була відсутньою, нею було надано заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити з причин викладених у її листі № 612/01-16 від 11.04.2016 року, який міститься в матеріалах справи.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії державного акта на право власності на землю серії ЯА № 247110 від 27 липня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1АА72000131 , громадянину України ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 22.03.2006 року № 173 передана у власність земельна ділянка для ведення фермерського господарства площею 8,49 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Чонгарської сільської ради.

04.04.2016 року позивач звернувся до нотаріуса з клопотанням щодо надання інформації, в якій зазначив, що має намір подарувати земельну ділянку мамі та запитує, чи є можливим здійснення відчуження даної земельної ділянки та надати перелік необхідних документів.

Завідувачем Генічеської державної нотаріальної контори 11.04.2016 року на звернення позивача посвідчити угоду купівлі-продажу земельної ділянки площею 8,49 га було видано лист № 612/01-16, в якому повідомлено , що відповідно до вимог п.15 "Перехідних положень" Земельного кодексу України та ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" купівля-продаж, або іншій спосіб відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тощо не допускається. Враховуючи засади ст..22 ЗКУ, де вказано, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, а частиною третьою цією статті встановлення, що такі землі передаються у власність та користування громадянам та сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ЗУ «Про фермерське господарство» встановлено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створення юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, зазначає, що п.15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України не допускається відчуження будь-яких земельних ділянок, які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не тільки земельних ділянок з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», тому мораторій розповсюджується і на земельні ділянки для ведення фермерського господарства, надані таким господарствам для використання їх у своїй діяльності для виробництва сільськогосподарської продукції.

Суд погоджується з вищевикладеним у листі з огляду на наступне.

За ч.1 ст.19 Земельного кодексу (ЗК) України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі, одна із категорій - землі сільськогосподарського призначення.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються, згідно ст.22 ЗК України, землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Громадянам такі землі передаються у власність та надаються у користування - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Серед товарних форм ведення сільськогосподарського виробництва земельне законодавство визначає фермерські господарства та сільськогосподарські кооперативи. Правовий режим використання земельних ділянок за такими формами товарного сільськогосподарського виробництва окрім ЗК визначається спеціальними законами - Законом України «Про фермерські господарства»та Законом України «Про сільськогосподарську кооперацію».

Статтею 1 Закону України "Про фермерське господарство" (далі Закон) визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

В свою чергу, як зазначалось вище норма статті 22 ЗК України чітко визначає поняття земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання. Зазначене свідчить про те, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед пов'язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

Також, даною статтею визначено види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу суб'єктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва.

Об'єктом права власності на землю є земельна ділянка. Згідно зі статтею 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності України земля є об'єктом права власності Українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим гарантоване Конституцією право власності на землю має набуватися і реалізуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

На виконання зазначених конституційних положень та створення необхідної законодавчої бази для запровадження повноцінного ринку земель, а також з метою збереження стратегічно важливого для аграрного сектору економіки держави виду сільськогосподарських земель законодавець згідно з підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України запровадив мораторій на купівлю-продаж та інші способи відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності юридичних осіб та громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства та власникам земельних часток (паїв), крім обміну земельної ділянки на іншу відповідно до закону , передачі їх у спадщину та вилучення земель для суспільних потреб.

Статтею 114 Господарського кодексу України визначено, що фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Відносини, пов'язані із створенням та діяльністю фермерських господарств, регулюються цим Кодексом, а також законом про фермерське господарство, іншими законами.

Фермерське господарство як юридична особа та кожний його член як фізична особа має право придбати ділянку у власність: купити ділянку з земель державної чи комунальної власності; успадкувати земельну ділянку сільськогосподарського призначення за законом

; купити земельні паї у їхніх власників, виділити земельні частки в натурі й оформити державний акт на право власності на землю або купити вже виділені земельні ділянки (однак, такі правочини може буде дозволено здійснювати по скасуванні мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, відповідно до п.15 "Перехідних положень"Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 7, 49 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України та іншими підзаконними актами і відмовляють у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на пункт 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, визначивши, що на час звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про намір посвідчення договору дарування існувала (та існує) заборона на відчуження земель сільськогосподарського призначення, які надавалися для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до яких віднесено землі фермерського господарства, яке є видом товарного сільськогосподарського виробництва

Керуючись ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 7, 49 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 19,22 Земельного Кодексу України, ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство» суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про зобовязання вчинити нотаріальну дію відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_3