АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/123/16 Справа № 187/1372/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
13 липня 2016 року м. Дніпро
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 09 грудня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 квітня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, станом на 31 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 12 870 грн. 80 коп., яка складається з: заборгованість по кредиту 6 303 грн. 31 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4 607 грн. 93 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 1 108 грн. 57 коп., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу (процентна складова) 600 грн. 99 коп.

З урахуванням зазначеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року за заявою ОСОБА_2 нею було отримано у ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку розміром 5 000 грн. зі сплатою 3% на місяць за користування грошима на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З урахуванням того, що відповідач виконувала свої зобовязання за вказаним договором не належним чином, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2014 року становить 12 870 грн. 80 коп., суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення заявлених вимог.

Посилання апелянта з приводу того, що звернення позивача до суду з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2007 року є безпідставним, оскільки згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість по кредитній картці 102716 відсутня, є хибним.

Як вбачається з наданих позивачем детальної виписки по рахунку та скріншотів у відповідача в користуванні перебувало декілька карток, які в свою чергу закріплено за одним картрахунком, а тому відсутність заборгованості по картці 102716 не свідчить про відсутність заборгованості за відкритим на виконання умов договору картрахунком, оскільки основною задачею картки є надання змоги клієнту банку користування коштами, які знаходяться на картрахунку, тобто вона собою виконує суто технічні функції.

Твердження апелянта з приводу того, що банком було безпідставно змінено кредитний ліміт, що призвело до збільшення заборгованості не заслуговує на увагу, оскільки згідно Умов і правил надання банківських послуг, банк наділений таким правом, крім того, згідно виписки по рахунку, ОСОБА_3 вносив платежі на картку навіть після збільшення ліміту, що дає підстави вважати про обізнаність останньої про такі дії банку.

Посилання апелянта на те, що до матеріалів справи долучено копію паспорту відповідача що був виданий пізніше ніж між сторонами укладено договір не може бути прийнято до уваги з наступного. Як пояснив представник позивача з відповідачем було укладено декілька договорів, в тому числі пізніше ніж видано новий паспорт. Крім того, даний факт не має правового значення для вирішення справи, оскільки відповідачем не оскаржується сам факт укладання договору та отримання грошей і підтверджується наданими позивачем доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_4