Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №316/466/16 Головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/3088/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позові зазначала, що до 14.12.2006 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Від вказаного шлюбу у сторін є спільна дитина - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем продовжувала жити разом, та у них народилась друга дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З березня 2013 року припинили проживання однією сім'єю. ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим неї склалось тяжке матеріальне становище.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини із усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31.03.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави, судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 1999 року по грудень 2006 року. Від шлюбу була народжена дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на яку відповідач сплачує аліменти за рішенням суду. Після розірвання шлюбу у сторін народилася ще одна дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Батьком дитини записано відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст.180, ч.1 ст.182 СК України та виходив із обов»язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з п.17 роз»яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 СК України, в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом враховано те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини від його щомісячного заробітку (доходу).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мав з позивачем сімейних стосунків правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки дитині народженій не в шлюбі між батьками, закон гарантує ті ж права, що і дитині народженій у шлюбі.

Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред»явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимог чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред»являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї є Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач брав участь у розгляді справи, жодних заперечень з приводу оспорювання свого батьківства в суді першої інстанції не заявляв. Також від відповідача не надходило клопотання щодо долучення до справи перекладача через начебто нерозуміння української мови. Більш того, договір про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 укладений українською мовою та підписаний відповідачем. Таким чином, посилання відповідача не незрозумілість української мови є безпідставними. Також є безпідставними посилання апелянта на відсутність у відповідача юридичної освіти і в зв»язку з чим незрозумілість стадій процесу, оскільки жодних перешкод скористатися своїми правами на захист у відповідача не було. Відповідач на теперішній час не надав жодного доказу на підтвердження відсутності свого батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_7

Аналізуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, і нема жодних підстав для його скасування чи змінення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути прийняті до уваги, як значимі, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: