Справа № 489/2047/16-ц
Номер провадження 2/489/1477/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.06.2013 померла його дружина. Після її смерті відповідач (син від першого шлюбу) звернувся до суду з питання визначення часток у праві спільної сумісної власності, у результаті чого визначено частку ОСОБА_4 і - 1/2 частку квартири. Після смерті ОСОБА_4, позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову, у зв'язку з тим, що 1/2 частка була визначена за ОСОБА_4 вже після її смерті і право власності на це майно у спадкодавиці не виникло.

За таких обставин, позивач просив суд встановити, що ОСОБА_4 належала на праві власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/4 частку цієї квартири.

Ухвалою суду від 20.07.2016 закрито провадження в частині вимог про встановлення, що ОСОБА_4 належала на праві власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Від третьої особи - Приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій просила суд слухати справу без її участі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з свідоцтва про одруження серії 1- АБ №201105 ОСОБА_4 є дружиною позивача.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 180962 ОСОБА_4 померла 07.06.2013.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2014 квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, встановлено частки у спільному майні по 1/2 частки за кожним.

Згідно з договором дарування від 08.05.2014 ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_5 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2014 1/2 частка у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5

Постановою від 28.03.2016 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що 1/2 частка була визначена за ОСОБА_4 вже після її смерті, право власності на майно у спадкодавиці не виникло.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права.

Як зазначено у пунктах 1, 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У межах однієї черги спадкування розмір частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є однаковим, тобто частки є рівними.

Відповідно до поданих матеріалів справи позивач належить до першої черги спадкоємців за законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з Главою 10 п. 4.15., 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрацію прав є обов'язковою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 та належать до першої черги спадкоємців.

Судом встановлено, що рішенням суду встановлено частку спадкодавиці у спільному майні (в спірній квартирі) - 1/2. Вказане рішення суду було ухвалено після смерті спадкодавиці та відповідно воно не могло бути зареєстроване нею за життя.

Суд виходить з того, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого є правовстановлюючий документ, але відсутня державна реєстрація, спадкоємець може захищати свої права в судовому порядку, оскільки відсутність державної реєстрації прав за спадкодавцем не позбавляє права на спадкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача, підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 07.06.2013.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв