Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, за касаційною скаргою державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року його було поновлено на роботі та вказане рішення допущено до негайного виконання, проте з вини відповідачів до теперішнього часу не виконано.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497 грн 93 коп.

У задоволенні таких вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» просить ухвалені в справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 18 березня 2015 року, визнано незаконним наказ державної адміністрації залізничного транспорту України № 591/0с від 23 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнуто на його користь 59 146 грн 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Рішення про поновлення позивача на роботі на час звернення до суду з даним позовом не виконано, що не заперечується відповідачами.

Відповідно до ст. ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Як роз'яснено в пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, та незалежно від тривалості здійснення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, за затримку виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі законодавством передбачено відповідальність.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, через затримку з вини відповідача виконання такого судового рішення в розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Також судами вірно проведено обчислення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення, з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Судами, як першої так і апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення. При цьому, правильність розрахунків відповідачем не оспорюється.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів щодо задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко