Справа № 341/1069/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1752/2016
Головуючий у 1 інстанції Мельник І.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду від 26 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

26 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння.

В цей же день, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Renault Magnum 440, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, що належить позивачу на праві власності, оскільки невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Галицького районного суду від 26 травня 2016 року заяву задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Renault Magnum 440, загальний вантажний сідловий тягач-Е VF611 GTA 000128975, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір білий, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_4 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що в заяві про забезпечення позову не зазначено жодного з видів забезпечення позову, який належить застосовувати, не обґрунтовано його необхідності, не надані жодні інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зазначає, що суд, накладаючи арешт на автомобіль Renault Magnum 440, керувався п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України у якій йдеться про накладення арешту на майно відповідача, однак даний транспортний засіб належить на праві власності позивачу.

Вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що між сторонами існує спір матеріального характеру, проте жодних документів, які підтверджували б спір матеріального характеру позивач суду не надав.

Зазначає, що суд першої інстанції не вказав підстав для обрання такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на транспортний засіб.

У звязку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Апелянт ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір матеріального характеру, а тому необхідно забезпечити позов в межах позовних вимог.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про витребування від ОСОБА_4 автомобіля Renault Magnum 440 посилаючись на те, що він, будучи власником автомобіля, надав відповідачу довіреність на право керування автомобілем з умовою сплати йому орендних платежів за користування автомобілем або можливим його викупом, проте, відповідач взятих на себе зобовязань не виконує, у звязку з чим він 26 травня 2016 року анулював доручення на користування автомобілем та запропонував відповідачу повернути йому транспортний засіб, від чого останній відмовився.

В обґрунтування позовних вимог позивачем було долучено тільки копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаних норм закону не врахував.

За відсутності в матеріалах справи доказів про те, на якій правовій підставі відповідач користувався транспортним засобом (наявності довіреності та її анулювання), суд таким чином не зясував, який саме виник спір між сторонами та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду від 26 травня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_6