провадження 2/331/135/2016
справа 331/7656/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник -Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_1 як Позичальником укладено Кредитний договір № 0703/0508/71-102 на купівлю та під заставу нерухомості.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60000 доларів США 00 центів на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

Кредитний договір має бути визнано судом недійсним з наступних підстав.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх передати їх ПАТ «Дельта Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

З умов Кредитного договору вбачається, що кредитні кошти надано Позивачеві на придбання об'єкта нерухомості, а саме - квартири.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні , та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

У кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, тобто не має умов, які у відповідності до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», законодавцем визнано обов'язковими.

У жовтні 2015 року Позивачеві стало відомо про існування в матеріалах кредитної справи за Кредитним договором Додатку № 1 до Кредитного договору № 0703/0508/71-102 від 29 травня 2008 року, в якому вказано інформацію, з якою Банк зобов'язаний ознайомлювати позичальника перед укладанням кредитного договору, начебто з підписами Позивача.

Проте, Позивач вказує на той факт, що з таким додатком співробітники ПАТ «Сведбанк» до укладення Кредитного договору її не ознайомлювали, а свої підписи на цьому додатку вона не лишала.

Тобто, до моменту укладення Кредитного договору, Позивачеві, всупереч вимогам чинного законодавства України, а саме ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надано необхідної інформації щодо споживчого кредиту. Крім того, Додаток № 1 до Кредитного договору підписано іншою особою шляхом наслідування почерку Позивача, що свідчить про явне підроблення документів з боку співробітників ПАТ «Сведбанк».

Умови кредитного договору є несправедливими, так як договором визначено тільки відповідальність споживача за невиконання взятих на себе зобов'язань, натомість такої відповідальності для банку не передбачено.

Позивач просить суд визнати недійсним Кредитний договір № 0703/0508/71-102 на купівлю та під заставу нерухомості від 29 травня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_1, судові витрати покласти на відповідачів.

Заявою від 27.09.2016 р. позивач уточнила позовні вимоги, зазначаючи, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В остаточній редакції просить суд визнати недійсним Кредитний договір № 0703/0508/71-102 на купівлю та під заставу нерухомості від 29 травня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_1;

застосувати наслідки недійсності Кредитного договору № 0703/0508/71-102, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України;

судові витрати покласти на Відповідачів.

Представник відповідача проти позову заперечує, надала письмові заперечення і пояснила, що позивач не однократно зверталась до суду з позовами про визнання кредитного договору недійсним з інших підстав, проте рішенням суду встановлено, що позивач, підписавши кредитний і іпотечний договори, підтвердила факт її ознайомлення як позичальника та іпотекодавця із умовами кредитування та іпотеки. Також, просить суд застосувати строк позовної давності, а у разі задоволення позову - застосувати наслідки недійсного правочину в порядку реституції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає,з наступних підстав:

судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник -Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_1 як Позичальником укладено Кредитний договір № 0703/0508/71-102 на купівлю та під заставу нерухомості.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60000 доларів США 00 центів на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх передати їх ПАТ «Дельта Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

З умов Кредитного договору вбачається, що кредитні кошти надано Позивачеві на придбання об'єкта нерухомості, а саме - квартири.

У жовтні 2015 року Позивачеві стало відомо про існування в матеріалах кредитної справи за Кредитним договором Додатку № 1 до Кредитного договору № 0703/0508/71-102 від 29 травня 2008 року, в якому вказано інформацію, з якою Банк зобов'язаний ознайомлювати позичальника перед укладанням кредитного договору, з підписами Позивача.

Проте, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 25.07.2016 р., № 99/100-16, підпис у Додатку № 1 до Кредитного договору № 0703/0508/71-102 від 29 травня 2008 року виконано не позивачем.

Основною підставою для визнання договору недійсним позивач зазначає, що у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, тобто договір не відповідає вимогам ч.4. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Однак, дана обставина не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 10 кредитного договору, який підписаний сторонами та частково виконаний позивачем, чітко вказано, що: підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання свого примірнику Договору в дату його укладення та ознайомлення його у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також іншої інформації надання якої вимагає чинне законодавство. Підпис Позичальника на договорі є також письмовим підтвердженням того, що Позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, які йому роз'ясненні та зрозумілі.

Також, аналогічний запис міститься на останній сторінці кредитного договору після пункту 10.3 під обома вищевказаними записами міститься підпис позичальника .

Відповідно до пункту 10.3 кредитного договору, позичальник підтверджує що перед

укладанням кредитного договору йому надано всю інформацію про умови кредитування в

письмовому вигляді. Перед укладанням кредитного договору йому надана вся

інформація передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу

інформації про сукупну вартість кредиту». Факт підписання кредитного договору не

оспорюється сторонами. У пункті 10.1. вказаного договору зазначено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Оскільки позивач поставила свій підпис під пунктом договору, де вказано, що умови договору їй зрозумілі та роз'ясненні - безпідставні її доводи, що вона є фінансово необізнаною особою. У разі з незгодою з умовами кредитування могла відмовитися від підписання кредитного договору, звернутися до іншого банку, а у разі незрозумілості умов кредитування, звернутися за допомогою до фахівців, адже в цих правах позивач не була обмежена.

Зокрема, в кредитному договорі визначено предмет договору, процентну ставку, мету, для якої кредит може бути витрачений, строк кредиту (розділ 2 ), форми забезпечення (розділ 4 ), умови погашення заборгованості та сплати процентів ( розділ 3 ), права та обов»язки сторін договору (розділ 5 ), відповідальність сторін за порушення зобов»язання за договором (розділ 6) та інші умови.

Таким чином, зміст кредитного договору передбачає повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Позивачем не надано доказів того, що вказана інформація не була їй надана перед укладенням договору, адже кредитний договір підписаний та частково нею виконаний.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позичальник перед укладенням спірного кредитного договору була обізнана про умови кредитування, вартість кредиту, супутні послуги та тарифи, вимоги щодо іпотечного боргу. Підписавши кредитний договір, позивач підтвердила свій намір на отримання банківського кредиту і таке волевиявлення було вільним та спрямованим на настання реальних наслідків. Будь-яких застережень до договору позивач не зазначила, із заявами до відповідача про надання додаткової інформації або роз»яснення положень договору не зверталася.

Позивач не навела належними та допустимими доказами, що співробітники Банку своїми діями ввели її в оману під час укладання кредитного договору.

Позивач просить задовольнити позов, посилаючись на висновок почеркознавчої експертизи, пояснюючи, що вона Додаток №1 до кредитного договору не підписувала, а, значить, і не знала про умови кредитування. Але, відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, де зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

В 2013 році Позивач зверталася в Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, але з інших підстав намагалася визнати кредитний договір недійсним. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року, який переглядав в апеляційному порядку рішення Орджонікідзевського райсуду м. Запоріжжя від 03.02.2014 р., встановлено, що позивач, підписавши кредитний та іпотечний договори, підтвердила факт ознайомлення як позичальника з умовами кредитуванням та договором іпотеки. А, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, на підставі викладеного, з урахуванням висновку апеляційного суду в рішенні від 22.10.2014 р., суд вважає, що висновок експерта по даній справі не може бути підставою для визнання вищезазначеного кредитного договору недійсним.

Питання щодо застосування строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач, судом не вирішувалось з огляду на відсутність законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які були відсутні у судовому засіданні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Смолка І.О.