Справа №591/533/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1876/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Суми », ОСОБА_5 про скасування наказу, визнання бездіяльності неправомірною,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом та, остаточно уточнивши свої вимоги ( а.с. 40-41 ), просила : скасувати наказ Комунального закладу « Центр первинної медико-соціальної допомоги №3 м. Суми » ( далі - КЗ ) за №176 від 19 листопада 2015 року про винесення догани; визнати протиправною бездіяльність головного лікаря КЗ ОСОБА_5, яка виразилась в ненаданні частини щорічної відпустки за її заявою від 27 листопада 2015 року; визнати протиправною бездіяльність головного лікаря КЗ ОСОБА_5, яка виразилась в порушенні трудового законодавства при підписанні наказу №24-В від 09 березня 2016 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що застосовуючи дисциплінарне стягнення відповідачем не було встановлено наявність в її діях вини. Не вказано, яке саме розпорядження головного лікаря, виконання якого входять до кола посадових обов'язків головного бухгалтера не було виконано, до яких шкідливих наслідків призвело невиконання такого розпорядження. Позивач являється інвалідом ІІ групи, а тому не надання їй відпустки згідно її заяви від 27 листопада 2015 року, в зручний для неї час, є порушення чинного законодавства. Письмової заяви про надання відпуски з 09 березня 2016 року ОСОБА_3 не подавалось, конкретний період відпустки між сторонами не узгоджувалось, письмового повідомлення про дату початку відпустки за два тижні до встановленого графіком терміну, позивач не отримував, що свідчить про порушення відповідачем ч. 5 ст. 79 КЗпП України, ст. 10 Закону України « Про відпустки » ( далі - Закон ) при винесенні головним лікарем 09 березня 2016 року наказу про відпустку.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано як протиправний наказ КЗ від 19 листопада 2015 року за №176 « Про винесення догани головному бухгалтеру ОСОБА_3 ».

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності головного лікаря КЗ незаконною скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині вимог.

При цьому, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що щорічна відпустка інвалідам надається за їх бажанням в зручних для них час, а чинним законодавством не передбачена необхідність доводити працівнику про потребу у відпустці у визначений нею період. Зазначає, що наказ про надання позивачу щорічної основної відпустки з 09 березня 2016 року по 11 березня 2016 року був виданий 09 березня 2016 року, тобто в той самий день, з якого вона повинна перебувати у відпустці, без письмового повідомлення по дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про скасування як протиправного наказу про винесення позивачці догани сторонами не оскаржується та в апеляційної порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, заперечення відповідачів проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відпустка з 09 березня 2016 року позивачу надана згідно затвердженого графіку, з яким вона була ознайомлена під підпис. Заява про надання основної щорічної відпустки з 30 листопада 2015 року позивачем подана лише 30 листопада 2015 року, та одразу після здачі щомісячного звіту позивачу надано відпустку з 08 грудня 2015 року відповідно до її заяви від 07 грудня 2015 року.

Проте, з такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

У відповідності до положень ч.ч. 4-5 ст. 79 КЗпП України та ст. 10 Закону, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються в тому числі інвалідам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера КЗ, є інвалідом 2 групи загального захворювання.

27 листопада 2015 року позивачкою було написано, а 30 листопада 2015 року подано заяву про надання 10 днів щорічної відпустки з 30 листопада 2015 року за раніше відпрацьовані періоди ( а.с. 9 ). Проте, в цей же день, головним лікарем КЗ ОСОБА_5 на заяві було накладено резолюцію про те, що відпустка може бути надана працівнику лише після здачі місячного звіту.

В подальшому, ОСОБА_3 на підставі її заяви іншої заяви - від 07 грудня 2015 року було надано 4 дні щорічної основної відпустки з 08 грудня 2015 року по 11 грудня 2015 року ( а.с. 27 ).

Відмова головного лікаря у наданні ОСОБА_3 відпустки за її бажанням та в зручний для неї час з 30 листопада 2015 року з мотивів виробничої необхідності, свідчить про порушення прав позивачки, передбачених ст. 10 Закону, на що суд при ухваленні оскаржуваного рішення уваги не звернув.

Чинне трудове законодавство не містить норм, які б зобов'язували працівника, який є інвалідом, доводити роботодавцю потребу у відпустці у зручний для працівника час.

З матеріалів справи вбачається також, що 05 січня 2016 року головним лікарем КЗ затверджено графік відпусток працівників бухгалтерії на 2016 року, відповідно до якого головному бухгалтеру ОСОБА_3 заплановано відпустку за минулі періоди, в тому числі з 09 березня 2016 року по 11 березня 2016 року ( а.с. 61 ).

З вказаним графіком позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис, а також не заперечується представником позивачки в суді апеляційної інстанції.

09 березня 2016 року головним лікарем було видано наказ за №24-В про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_3 з 09 березня 2016 року по 11 березня 2016 року на підставі графіку надання щорічних відпусток працівникам ( а.с. 60 ).

Зі змісту ст. 79 КЗпП України та ст. 10 Закону слідує, що підставою для видання наказу про відпустки є затверджений графік відпусток. Про дату початку щорічної відпустки в межах, встановлених графіком, роботодавець зобов'язаний письмово не пізніше ніж за два тижні до її початку, повідомити працівника.

Проте, ОСОБА_3, в порушення вказаних норм, не була письмово повідомлена за два тижні про початок відпустки саме з 09 березня 2016 року, а сам наказ, як зазначалося вище, було видано в день відпустки. При цьому, позивачка 09 березня 2016 року прибула на роботу як у звичайний робочий день.

Протилежного відповідачем доведено не було.

Отже, з викладеного вбачається, що головним лікарем КЗ ОСОБА_5, при відмові позивачу в наданні на її вимогу відпустки з 30 листопада 2015 року та при повідомленні даного працівника лише 09 березня 2016 року про початок відпустки, порушені приписи чинного законодавства.

Способи захисту трудових права та інтересів визначені у законодавстві України. Будь-які законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), колегія суддів вважає, що порушені трудові права позивачки підлягають судовому захисту у спосіб, який нею обрано. Цей спосіб відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання бездіяльності головного лікаря КЗ ОСОБА_5 протиправною та, у відповідності до п. 3)-4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому з КЗ на користь держави піддягає стягненню 1 102 грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 212 грн. 64 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального закладу « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Суми » та ОСОБА_5 про визнання дій та бездіяльності неправомірними скасувати та увалити нове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність головного лікаря Комунального закладу « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Суми » ОСОБА_5, яка виразилась у ненаданні частини щорічної відпустки ОСОБА_3 з 30 листопада 2015 року за її заявою від 27 листопада 2015 року.

Визнати протиправною бездіяльність головного лікаря Комунального закладу « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Суми » ОСОБА_5, яка виразились у неповідомленні ОСОБА_3 про дату початку відпустки з 09 березня 2016 року у встановлені законодавством строки.

Стягнути з Комунального закладу « Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Суми » на користь держави 1 102 гривень 40 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 212 гривень 64 копійки судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -