Справа № 489/2719/16-ц
Номер провадження 2/489/1718/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Миколаївської міської ради (далі-відповідач), третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

встановив

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді частки квартири, яка належала їй на праві власності. Позивач є спадкоємцем після смерті матері. Звернувшись до нотаріуса з питанням оформлення спадкових прав, отримав відмову, у зв'язку з тим, що мати позивача за життя не зареєструвала своє право власності.

Просив суд визнати за позивачем право власності на 1/3 спірної квартири в порядку спадкування за законом.

Позивач подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, заявою просили розглядати справу у відсутність представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії УК №239276.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №228886 ОСОБА_3 померла 22.10.2015. Після її смерті заведена спадкова справа №39/2016

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся позивач.

ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Відомості щодо інших спадкоємців відсутні.

Згідно з свідоцтвом про право власності від 22.01.2003 квартира №83 за адресою: вул. Енгельса, 39 в м. Миколаєві належить на праві спільної часткової власності померлій ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 по 1/3 кожному.

Постановою від 27.04.2016 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на вказану квартиру, що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права.

Як зазначено у пунктах 1, 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до поданих матеріалів справи позивач належить до першої черги спадкоємців за законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з Главою 10 п. 4.15., 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача Свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрацію прав є обов'язковою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Як встановлено судом, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної квартири, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця.

Враховуючи вказані докази, слід прийти до висновку, що позивач у справі є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_3

Суд виходить з того, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого є правовстановлюючий документ, але відсутня державна реєстрація, спадкоємець може захищати свої права в судовому порядку, оскільки відсутність державної реєстрації прав за спадкодавцем не позбавляє права на спадкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача, підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири №83, яка знаходиться за адресою: вул. Енгельса, 39 в м. Миколаєві в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_3, померлої 22.10.2015.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв