АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5700/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2321/К/16 суддя Багрова А.Г.
Категорія - 34 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Митрофанової Л.В., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації про стягнення збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації про стягнення збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року вказана позовна заява, на підставі п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України, повернута позивачу у зв'язку з її непідсудністю даному суду.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, посилаючись на те, що судом невірно застосовані положення ст. 8 Угоди СНД від 09.09.1994 року «Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої робітникам каліцтвом професійним захворюванням або іншим пошкодженням здоров'я, пов'язаним з виконання трудових обов'язків» й безпідставно позбавлено його права на звернення до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1, будучи завчасно належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявився. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. Виходячи з вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації про стягнення збитків та моральної шкоди підлягає розгляду відповідним судом Російської Федерації, оскільки шкода завдана позивачу на території місця знаходження відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 414 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Встановивши, що відповідач по справі - адміністрація Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації, яка є учасником спірних правовідносин щодо відшкодування спричиненої шкоди, має ознаку іноземного елементу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення підсудності даної справи за положеннями міжнародного договору - Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Конвенція), яка ратифікована Україною 10 листопада 1994 року й її учасниками є, в тому числі, Російська Федерація.

Пунктом 1 ст. 42 Конвенції передбачено, що зобов'язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають з договорів і інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

По справах, згаданих у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентний суд Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Потерпілий може пред'явити позов також у суді Договірної Сторони, на території якої має місце проживання відповідач

Таке правове положення встановлено й ст.ст. 48, 49 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

Згідно з п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається позивачу у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що підставою звернення його до суду з позовом до Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації стало спричинення шкоди саме на території Російської Федерації внаслідок застосування політичних репресій відносно його рідних (а.с. 1-3).

Виходячи з наведеного та змісту позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди за обставинами, діями та подіями, які виникли в позадоговірних відносинах та стались на території Російської Федерації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про непідсудність справи Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області, оскільки компетентним судом вирішувати спір є суд Російської Федерації.

Доводи апеляційної скарги позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а його посилання на незастосування судом першої інстанції положень ст. 8 Угоди СНД від 09.09.1994 року «Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої робітникам каліцтвом професійним захворюванням або іншим пошкодженням здоров'я, пов'язаним з виконання трудових обов'язків», яка встановлює правила альтернативної підсудності є безпідставними, оскільки предметом позову є вимоги з приводу відшкодування шкоди, тоді як вимоги щодо захисту порушених прав позивача у звязку з завданням шкоди здоровю, повязаним з виконанням трудових обовязків, в даній позовній заяві відсутні.

А тому підстави для застосування правил альтернативної підсудності подання позову за місцем проживання позивача, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Л.В. Митрофанова

ОСОБА_2