Справа № 618/745/16-ц
Провадження № 2/618/304/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Буніна Є.О.,

за участю секретаря Козирєвої О.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в cмт. Дворічна цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, а також судових витрат, повязаних зі зверненням до суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 08 листопада 2010 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

23 лютого 2015 року позичальник ОСОБА_2 померла. На час її смерті виникла заборгованість за вказаним кредитом на суму 5860,58 грн. 23 травня 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області. 10 липня 2016 року Дворічанська держнотконтора надала відповідь, в якій зазначалося, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся її син ОСОБА_1. 31 липня 2016 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якої позивач предявив до нього свої вимоги, але з його боку ніяких дій не було виконано. В звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому порядку просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 5860,58 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в попереднє судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в попереднє судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність. Позов визнає в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, зобовязується виплатити заборгованість за кредитом у повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

08 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк) та ОСОБА_2 (надалі Позичальник) був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 481230 від 24 лютого 2015 року, ОСОБА_2 померла 23 лютого 2015 року (а.с. 33).

Станом на дату смерті 23 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору становить 5860,58 гривень, де:

-5727,00 гривень заборгованість за кредитом;

-133,58 гривень заборгованість за відсотками.

23 травня 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до Дворічанської державної нотаріальної контори, в якій позивач просив повідомити йому, чи заводилася спадкова справа після смерті померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5860,58 гривень, надати інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, чи видавалося свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям померлого, а також відомості щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с. 34).

Згідно відповіді Дворічанської державної нотаріальної контори № 556/01-16 від 25.05.2016, після смерті ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, нежитлові будівлі та автомобіль сину померлої ОСОБА_1 (а.с. 40).

31 липня 2016 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, який залишив її без задоволення (а.с. 41).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положенням ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обовязком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст. 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог.

Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ розрахунок заборгованості по кредиту, наданий позивачем (а.с. 4-5), який обґрунтовується умовами кредитного договору і нічим не спростовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, не заперечував проти задоволення позову, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 1378,00 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 130, 174, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 5860 (пять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 58 (пятдесят вісім) копійок у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1378,00 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області. Апеляційна скарга подається протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Є.О. Бунін