Провадження №6/760/544/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2., без вилучення паспортного документу, до виконання нею своїх зобов'язань за рішеннями суду.

В обґрунтування подання, заявник зазначає, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №48176526 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року по справі №755/17686/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» боргу у розмірі 364147,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2014 року становить 4246247,09 грн.

По даному виконавчому провадженню, 23.07.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду, яка направлена боржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі.

Боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, на неодноразові вимоги державного виконавця не з'являється.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_2 зобов'язань, покладених на неї рішеннями суду, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просив подання задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. в судовому засіданні подання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, вислухавши думку старшого державного виконавця, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №48176526 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року по справі №755/17686/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» боргу у розмірі 364147,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2014 року становить 4246247,09 грн.

По даному виконавчому провадженню, 23.07.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду, яка направлена боржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постановою від 07.04.2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виходячи з матеріалів подання та пояснень старшого державного виконавця Подпоріна Р.О., судове рішення в самостійному порядку боржником у встановлений строк виконане не було, тому державним виконавцем розпочато його примусове виконання.

20.11.2015 року на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця про надання пояснень щодо невиконання рішення суду та з'явлення на прийом к державному виконавцю (вих. № 137/8), отриману боржником 25.11.2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення, яку боржником не виконано;

29.04.2016 року на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця про надання пояснень щодо невиконання рішення суду та з'явлення на прийом к державному виконавцю (вих. № 158/8), отриману боржником 06.05.2016 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення, яку боржником не виконано;

08.06.2016 року боржнику вручено вимогу державного виконавця про надання інформації, яку боржником не виконано в повному обсязі.

Державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Отже, боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, боржник жодного разу до відділу державної виконавчої служби не з'являлась, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від неї не надходило.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Згідно повідомлень Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.11.2015 № 0.64-18616/0/15-15 ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України.

Отже, наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань, покладених на неї, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладеного на неї, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 377 - 1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на неї судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, адже у боржника є грошові кошти.

Проте, встановлено, що після видачі судом виконавчого документу, боржником не здійснювалось жодних проплат стягувачу на погашення боргу, у чому також простежується ухилення боржника від виконання рішення.

На підставі наведеного суд вважає, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань покладених на неї судовим рішенням так як з моменту відкриття виконавчого провадження не запропонувала будь-яких способів погашення заборгованості.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума яка підлягає стягненню є значною.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувана, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження її у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», статтями 11 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: 02192, АДРЕСА_1, інша відома адреса: 02125, АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання нею виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року по справі №755/17686/14-ц, провадження №2/755/503/15.

Копію ухвали для виконання направити до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя