Справа № 144/556/15-ц
Провадження № 2/144/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

В травні 2015 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсним договору оренди від 25 червня 2010 року. Вказав, що він є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року йому стало відомо, що існує договір оренди землі, укладений нібито між ним та ПП «ЗІС», відповідно якого відповідач має право користування його земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що договору оренди він не підписував, нікого не уповноважував це зробити, просить визнати договір оренди недійсним.

Позивач ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, пояснив, що в січні 2015 року він підписав договір оренди з ТОВ «Теплик-Агро» і після цього дізнався про існування договору з ПП «ЗІС». Раніше його земельну ділянку використовував орендар з с.Завадівка, потім люди сказали, що землею буде користуватись орендар з с.Петрашівка. Він почав отримувати орендну плату, бо так сказали; всі йшли отримувати і йому переказували приходити. Він особисто отримував плату за користування землею, розписувався за це. Однак, жодного договору оренди з ПП «ЗІС» він не підписував.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 16 лютого 2016 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач ОСОБА_3 в червні 2010 року не підписував договору оренди з ПП «ЗІС» і нікого не уповноважував це зробити. Позивач уклав договір оренди з іншим орендарем і для оформлення цього договору отримав довідку з відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі, в якій було вказано, що договору на його земельну ділянку не зареєстровано. Тільки в січні 2015 року він дізнався про існування договору оренди.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що з червня 2010 року позивачеві відомо про договірні відносини з ПП «ЗІС», тому просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди пройшло більше трьох років. Крім того, позивач не може пояснити яким чином копії його особистих документів потрапили до ПП «ЗІС», і які потрібні були для реєстрації договору оренди.

Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу.

Свідок ОСОБА_4 у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. Позивач ОСОБА_3 з 2011 року отримував орендну плату від ПП «ЗІС». Він разом із матірю приходив за отриманням орендної плати.

Свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Пояснила, що вона займалась оформленням договорів оренди в 2010 році. Вона разом з бригадиром приїхала до будинку, в якому проживає мати позивача, на той час ОСОБА_3 мав там якісь справи. Мати позивача підписала свій договір, а він їй сказав, щоб вона підписала і його, тому йому було відомо про договір оренди з ПП «ЗІС» і він був згоден з ним. Договір укладався строком на 10 років. Вони ж надали копії державних актів і паспортів. Пізніше вона видавала примірники договорів оренди орендодавцям, але ОСОБА_3 не звертався за його отриманням.

Під час повторного допиту в суді свідок ОСОБА_5 пояснила, що автомобілем, за кермом якого був ОСОБА_6, вони приїхали до будинку ОСОБА_7. Там також знаходився її син ОСОБА_8. Вона дала ОСОБА_7 підписати договори, бо син займався коло автомобіля і сказав, щоб мати підписала. ОСОБА_7 підписала договори, довіреності при цьому не давала.

Свідок ОСОБА_9 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. ОСОБА_3 прибув від ТОВ «Маяк», з яким раніше він мав орендні відносини. Позивач особисто щороку отримував орендну плату і розписувався за її отримання. Про необхідність отримати орендну плату вона йому повідомляла особисто не один раз.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснила суду, що до 2010 року її земельні ділянки та земля сина були в оренді в с.Завадівка. Одного разу вона йшла з лікарні, їхала ОСОБА_5, яка зупинилась і сказала, що потрібно підписати і вона підписала. З 2002 року її син ОСОБА_8 живе окремо. За свого сина вона договорів оренди не підписувала, на її імя доручення він не давав. Випадку, щоб вдома підписувала договори, не було. На збори чи схід села вона не ходить.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях пояснив суду, що з 2005 року працює в ПП «ЗІС» бригадиром. Він як шофер возив ОСОБА_5 службовим автомобілем селом, адреси називала вона. Коли приїхали до господарства ОСОБА_7 по вул.Шкільній, то він залишився в автомобілі. На подвірї була ОСОБА_7, і, начебто, був ще її син ОСОБА_8. Потім ОСОБА_5 сказала, що договори

- 2 -

підписали, але хто саме він не уточняв.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА №104318 ( а.с. 7). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 25 червня 2010 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 15 років (а.с.8-9). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 01 липня 2010 року за № 74.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно висновку експерта №12190/12191/15-32 від 28 вересня 2015 року підпис від імені ОСОБА_3, що міститься нижче графи «Ідентиф.Код.», нижче реквізитів орендодавця у договорі оренди землі №515 між ОСОБА_3 та ПП «ЗІС» від 25 червня 2010 року, зареєстрований у Теплиць кому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі землі вчинено запис від 01 липня 2010 року за №74, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою(а.с.50-53).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_3 на встановлення його цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі від 25 червня 2010 року, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував договору оренди землі від 25 червня 2010 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на його підписання.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_3 не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, договір оренди позивачем не підписувався, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач ОСОБА_3 дізнався про порушення свого права, тобто про наявність договору оренди, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір оренди з ОСОБА_3, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, та відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, починаючи з 2011 року, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені.Отримання орендної плати позивачем, що на думку відповідача є доказом обізнаності позивача про існування спірного договору, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний. Фактичне користування орендарем земельною ділянкою позивача й відповідне отримання прибутку з цієї земельної ділянки є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею.

Також, на те, що позивачеві не було відомо про укладення договору оренди з ПП «ЗІС», вказує відповідь відділу Держземагентства у Теплицькому районі №1317 від 21 березня 2014 року на його звернення, за змістом якої в Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою по Петрашівській сільській раді відсутня інформація про договори оренди землі щодо земельної ділянки ОСОБА_3. При цьому у позивача був відсутній примірник договору оренди землі з ПП «ЗІС».

Позивач звернувся до суду в травні 2015 року в межах строку позовної давності.

- 3 -

Щодо пояснень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» ОСОБА_10 повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та розяснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому

жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не заслуговують уваги, оскільки позивачем оспорюється договір оренди від 25 червня 2010 року, а не додаткова угода до договору.

Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 402 грн. 40 коп.(а.с.46) та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.(а.с.1), які документально підтверджені, а всього 2 889 грн. 60 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди землі №515 між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «ЗІС» від 25 червня 2010 року, зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 01 липня 2010 року за № 74, недійсним.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 2 889 грн. 60 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2016 року.

СУДДЯ