27.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/2156/16-ц
справа № 2/205/1536/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 березня 2016 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 12 жовтня 2011 року помер ОСОБА_3 Після його смерті позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки проживали зі спадкодавцем на час його смерті. 26 грудня 2015 року позивачам державним нотаріусом Другої ДДНК були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння № 1 по вул. Гарнізонній у м. Дніпропетровську. Постановою від 26 грудня 2015 року нотаріусом було відмовлено в видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0567 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивачі не в змозі отримати дублікат Державного акту на право приватної власності на землю через смерть власника ОСОБА_3

Позивачі просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0567 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 12 жовтня 2011 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0567 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 жовтня 2011 року.

У своїй заяві до суду позивачі просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. У судовому засіданні 12 вересня 2016 року представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року ОСОБА_3 помер (а.с. 5). Спадкоємцями після його смерті є: дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 (а.с. 13-15), які прийняли спадщину належним чином, оскільки проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 75-106).

26 грудня 2015 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1439, на ? частину домоволодіння № 1 по вул. Гарнізонній у м. Дніпропетровську. Вказане свідоцтво зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 26 грудня 2015 року за № 12776842 (а.с. 8, 9-10).

Також 26 грудня 2015 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1438, на ? частину вищезазначеного домоволодіння. Свідоцтво зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 26 грудня 2015 року за № 12776862 (а.с. 11, 12).

Однак постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 26 грудня 2015 року № 4954/02-31 позивачам було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с. 6).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 16 березня 2000 року Дніпропетровською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 лютого 2000 року № 349, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 029163, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,0567 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 27).

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на те, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого 12 жовтня 2011 року, ніхто крім позивачів не звертався, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку свідоцтв про право на спадщину за законом на землю, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 по ? частині земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях», ст. ст. 15-16, 392, 1218, 1225, 1261, 1269-1270 ЦК України, ст. 81 ЗК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0567 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 березня 2000 року, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 лютого 2000 року № 349, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 029163, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 12 жовтня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0567 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 березня 2000 року, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17 лютого 2000 року № 349, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 029163, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, 1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 жовтня 2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова