У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Завгородньої І.М., Савченко В.О.,
за участі: представників Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» − Перетятька С.М., Грищенко І.С.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 28 жовтня 2013 року між сторонами укладений кредитний договір № 01/04-2013, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 130 000 грн зі сплатою 23 % річних строком до 17 серпня 2014 року. Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 29 липня 2015 року утворилася заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 130 000 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 45 020 грн 79 коп., які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім цього, позивач просив стягнути 3 % річних у розмірі 4 601 грн 29 коп. та інфляційні витрати - 88 634 грн 55 коп.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 268 256 грн 64 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № 01/04-2013, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 130 000 грн зі сплатою 23 % річних строком до 17 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору моментом (днем) повного погашення (повернення) кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки в банку всієї суми кредиту, процентів, неустойки та інших грошових зобов'язань позичальника, передбачених цим договором (а. с. 6).

Згідно з п. 2.5.1 кредитного договору позичальник доручає банку здійснювати договірне списання коштів з рахунку № НОМЕР_1, відкритого в АТ «Брокбізнесбанк» та/або будь-якого рахунку позичальника, відкритого в банку, реквізити яких відомі сторонам, зокрема, але не виключно з поточного, депозитного (вкладного) рахунку позичальника для виконання грошових зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. п. 2.5.2, 2.5.3 кредитного договору право на договірне списання, у разі порушення зобов'язань за цим договором та/або договором застави, виникає у банку в день, наступний за днем, коли зобов'язання за цим договором мало бути виконано, відповідно до умов цього договору, у сумі, що дорівнює сумі таких зобов'язань (а у випадку недостатності коштів на рахунку для повного виконання зобов'язань - в наявній (доступній) сумі). Своє право на договірне списання банк може використовувати необмежену кількість разів до повного погашення таких зобов'язань. Здійснюючи на підставі цього договору договірне списання коштів з рахунку позичальника банк оформлює відповідний меморіальний ордер. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 29 липня 2015 року утворилася заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 130 000 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 45 020 грн 79 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 жовтня 2013 року між сторонами укладений договір застави майнових прав № 1, відповідно до якого ОСОБА_8 (заставодавець) передав банку (заставодержателю) право вимоги на отримання грошових коштів у сумі 150 000 грн, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у банку.

Відповідно до п. п. 2.1.1−2.1.4 договору застави майнових прав заставою за цим договором забезпечується: повернення позичальником заставодержателю суми отриманих кредитних коштів у розмірі 130 000 грн не пізніше 17 серпня 2014 року включно, або в інших випадках (у тому числі з урахуванням графіка погашення платежів при зміні строків виконання зобов'язань, дострокового настання строку для виконання зобов'язань), встановлених кредитним договором; сплати процентів за користування кредитом, що здійснюється у розмірі, валюті, строки та порядку, що передбачені кредитним договором. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 23 % річних; якщо кредитним договором встановлено обов'язок позичальника сплатити заставодержателю плату за відкриття (обслуговування) рахунку при наданні кредиту та/або плату за зміну умов кредитного договору, відшкодування витрат банку за здійснення операцій в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, у тому числі, але не виключно, за реєстрацію обтяження та/або внесення змін і додаткових відомостей до запису та/або отриманням витягів тощо, то заставою за цим договором забезпечені також вимоги заставодержателя до позичальника щодо сплати таких плат; сплати пені, штрафу, неустойки за невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або цим договором, у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором та/або цим договором.

Згідно з п. п. 3.4.1, 3.4.6 договору застави майнових прав заставодержатель має право вживати всіх заходів, право на які йому надано положеннями чинного законодавства України, з метою реалізації своїх прав та отримання виконання боргових зобов'язань. Незалежно від настання терміну (строку) виконання боргових зобов'язань звернути стягнення на предмет застави за цим договором, списати кошти з вкладного рахунку, у договірному порядку в рахунок погашення боргових зобов'язань заставодавця та/або позичальника.

Відповідно до п. 4.1.1 сторони домовилися, що заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави, його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на свій розсуд (з урахуванням умов цього договору), незалежно від настання строку виконання боргових зобов'язань, у день настання невиконання або неналежне виконання будь-якого із зобов'язань, умов, що випливають з кредитного договору (у тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати відсотків за користування кредитом, та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором).

Згідно з п. 5.1 договору застави майнових прав заставодержатель має право на договірне списання коштів з вкладного рахунку для виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань заставодавця по цьому договору. Заставодавець доручає заставодержателю здійснювати таке списання без укладання будь-яких додаткових договорів та надання будь-яких додаткових документів.

19 серпня 2013 року між сторонами укладений договір № D_050550641 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Стабільний»), відповідно до якого ОСОБА_8 (вкладник) передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у розмірі 150 000 грн.

28 жовтня 2013 року між сторонами укладений договір уступки права вимоги № 1, відповідно до якого ОСОБА_8 (цедент) уступає, а ПАТ «Брокбізнесбанк» (цесіонарій) приймає право вимоги повернення вкладу у сумі 150 000 грн та нарахованих процентів за договором № D_050550641 банківського строкового вкладу від 19 серпня 2013 року.

Згідно з п. п. 3.2, 3.2.1, 3.2.2 вказаного договору цей договір набуває чинності з моменту укладання його сторонами. Право вимоги, що є предметом цього договору, переходить до цесіонарія у випадках виникнення у цесіонарія права звернення стягнення на заставлені майнові права на підставі договору застави майнових прав № 1 від 28 жовтня 2013 року; порушення цедентом зобов'язань за договором застави майнових прав - з моменту вчинення цедентом дій (або бездіяльності), що є порушенням зобов'язань за договором застави майнових прав.

Відповідно до п. 4.1 договору уступки права вимоги № 1 у випадку настання будь-якої з подій, передбачених п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 цього договору, цедент втрачає в повному обсязі право вимагати від цесіонарія повернення вкладу, а зобов'язання банку по поверненню вкладу припиняються у відповідності із ст. 606 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

За лексичним (етимологічним) значенням слів, викладеним у Великому тлумачному словнику сучасної української мови, «поєднання, поєднувати» - це збирати разом; складаючи, зливаючи, створювати одне ціле.

Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-43цс15.

Таким чином, суди, перевіривши всі обставини у справі, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
О.В. Попович
В.О. Савченко