Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та недоотриманої заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та недоотриманої заробітної плати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з січня 2008 року працювала в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді юриста юридичного відділу. 08 липня 2015 року наказом № 300-к її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вона вважала незаконним, оскільки при його проведені були порушені норми трудового законодавства, так як вона мала переваги на залишення на роботі. При звільнені їй не була запропонована робота за відповідною професією. Під час попередження про наступне звільнення і станом на день звільнення їй не було запропоновано роботи на підприємстві.

В результаті незаконного звільнення вона була позбавлена засобів до існування це спонукало її до докладання максимум зусиль для мінімального забезпечення статку сім'ї, у зв'язку з чим їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 000,00 грн.

З огляду на викладене, та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату були в розмірі 95 574,68 грн із яких: 46 157,08 грн. - недоплачена заробітна плата; 908,00 грн - недоплачена вихідна допомога; 199 787,21 грн - компенсація за затримку розрахунку; 28 531,39 грн - середній заробіток за затримку розрахунку. Від позовних в частині відшкодування моральної шкоди відмовилась.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 квітня 2015 року генеральним директором КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» був виданий наказ № 130 про зміну штатного розпису, а 05 травня 2015 року ним же був виданий наказ № 150 про особовий склад, з яким працівники юридичного відділу, в тому числі і ОСОБА_4, були ознайомлені 08 травня 2015 року.

Відповідно до частини 1-ї статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

ОСОБА_4 про її наступне вивільнення було попереджено 05 травня 2015 року.

ОСОБА_4 були запропоновані ряд вакантних посад найбільш споріднених з її кваліфікацією, однак ці пропозиції прийняті не були з посиланням на те, що її не ознайомили з новим штатним розписом.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. А за рівності цих показників враховуються інші обставини, визначені частиною 2-ю цієї ж статті 42 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій правильно зазначено, про те, що не відповідають встановленим обставинам у справі та не ґрунтуються на законі доводи ОСОБА_4 про те, що при звільненні було порушене її переважне право на залишення на роботі, а саме на заняття посади юриста новоствореної групи з обслуговування населення та стягнення заборгованості, на яку була переведена ОСОБА_5 з нижчим рівнем кваліфікації.

Також, стверджуючи про свій високий рівень кваліфікації ОСОБА_4 не довела, що її кваліфікаційний рівень надавав їй перевагу не лише перед ОСОБА_5, а й перед іншими юристами ліквідованого юридичного відділу на зайняття посади юриста новоствореної групи з обслуговування населення.

За іншими законодавчо визначеними критеріями ОСОБА_5 мала очевидні переваги на зайняття посади юриста по відношенню до ОСОБА_4, оскільки на її утримані знаходиться чоловік ОСОБА_7 - інвалід першої групи, а також донька ОСОБА_8 - інвалід дитинства.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 із займаної посади було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства.

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати ОСОБА_4 посилалась на те, що їй не була виплачена надбавка за безперервний стаж роботи та премія за основні результати роботи господарської діяльності, виплата яких передбачена Колективним договором.

Питання про преміювання працівників КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за основні результати господарської діяльності врегульовані Положенням про преміювання.

Відповідно до п. 1.4 Положення цей вид премії виплачується при виконанні показників та умов преміювання на підставі пропозиції про преміювання та довідки про виконання основних показників, підготовлених підрозділами на підставі щомісячного моніторингу.

Отже, за наведених обставин реалізація положень в Колективному договорі про виплату надбавки за безперервний стаж роботи та премії за основні результати господарської діяльності, здійснюється шляхом видання відповідних наказів, оскільки ці положення Колективного договору не є нормою прямої дії. Такі висновки узгоджуються з п.7 Колективного договору про те, що виплата з оплати праці проводиться згідно з наказом по КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведено існування таких наказів щодо неї, а тому відсутні підстави для стягнення недоплаченої заробітної плати у вигляді не виплаченої надбавки за безперервний стаж роботи та премії за основні результати роботи господарської діяльності.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова