АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження №22-ц/796/9945/16 Головуючий в 1 інстанції Батрин О.В.
Доповідач Желепа О.В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Качана В.Я.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом до відповідача ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву - ПАТ «КиївЗНДІЕП» (далі ПАТ «КиївЗНДІЕП») про стягнення заборгованості по заробітній платі, які мотивуючи тим, що з 1 листопада 2011 року позивач працював у ПАТ «КиївЗНДІЕП» на посаді завідуючого б/в «Роднічок». Починаючи з вересня 2014 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату, у зв`язку з чим станом на 3 грудня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 15 523 грн. 10 коп. У зв`язку з оголошенням в Україні часткової мобілізації, позивач був призваний на військову службу. Тому, позивач з 24 жовтня 2014 року був відсутній на роботі у зв`язку з безпосередньою участю в антитерористичній операції. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість в розмірі 15 523 грн. 10 коп. заробітної плати за період з 1 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року, а також 8 703 грн. 39 коп. за вказаний період на підставі ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що разом складає 24 226 грн. 49 коп. та 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях позивача з приводу не виплати заробітної плати.
Під час судового розгляду представником позивача неодноразово збільшувались та зменшувались позовні вимоги. В останній заяві про зміну позовних вимог позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі станом на 31 липня 2015 року у розмірі 47 057 грн. 20 коп., що складається із заборгованості по заробітній платі за період з квітня по серпень 2014 року у розмірі 16 257 грн. 20 коп., 30 800 грн. за період перебування на військовій службі з 1 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Пров військовий обов`язок і військову службу», від позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовився (а.с. 110-113).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 38 000 грн.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 1 378 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду змінити позовні вимоги задовольнити повністю. В скарзі посилався, що висновки суду про отримання позивачем заробітної плати за 2014 рік не відповідають встановленим обставинам та є недоведеними відповідачем, а наявні в справі довідки підтверджують, що у підприємства існував борг по заробітній платі за весь період роботи в сумі 19084 грн. 36 коп.
Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В скарзі посилались на те, що підприємство через винну поведінку директора ОСОБА_3 , який викрав документи та був звільнений не може провести обґрунтованого розрахунку заборгованості заробітної плати позивача, а тому за відсутності доказів про розмір такої заборгованості , а також перебування позивача в трудових стосунках з відповідачем, підстав для задоволення позову не має.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи своєї скарги підтримав, проти задоволення скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача проти задоволення скарги позивача заперечувала, просила задовольнити скаргу підприємства та відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а скарга відповідача задоволена бути не може, з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Кодексом Законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Судом встановлено, що з 1 листопада 2012 року позивач ОСОБА_2 працював на посаді завідуючого б/в «Роднічок» ПАТ «КиївЗНДІЕП».
Згідно з даними Пенсійного фонду України вбачається, що заробітна плата позивача у період з квітня по серпень 2014 року нараховувалась та з неї сплачувались страхові внески (а.с. 135).
Крім того, із виписки від 26 квітня 2016 року по рахунку ОСОБА_2 , відкритого в ПАТ «Креді Агріколь», також вбачається отримання позивачем заробітної плати за вказаний період.
Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня по серпень 2014 року, оскільки відсутня така заборгованість.
При цьому,суд виходив з того, що довідка від 3 грудня 2014 року, відповідно до котрої заборгованість ПАТ «КиївЗНДІЕП» по заробітній платі ОСОБА_2 становить 15 523 грн. 10 коп. (а.с. 8) не є належним та допустимим доказом вказаної заборгованості, оскільки представник позивача в судовому засідання просив її не враховувати, так як вона видана генеральним директором ОСОБА_3 в період, коли він таким не був та не перебував у трудових відносинах з товариством (а.с. 137-139).
Колегія суддів з таким висновком погодитись не може оскільки вказана довідка , яку суд не взяв до уваги підписана окрім директора і головним бухгалтером, який несе персональну відповідальність за надання таких довідок. Суду не були надані докази, що головний бухгалтер,я кий підписав довідку не перебував в трудових стосунках з відповідачем. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів, що позивач отримав заробітну плату за весь період роботи в повному обсязі, а з виписки по рахунку позивача вбачається, що заробітна плата виплачувалась не регулярно і не в повному обсязі то висновок суду про те, що позивач отримав заробітну плату за 2014 рік повністю є такими що не відповідають встановленим обставинам та наданим доказам.
При цьому колегія суддів не може врахувати доводи відповідача про те, що він не може надати бухгалтерську документацію за період роботи позивача через вилучення документів органами поліції. Так,я к уповноважений представник відповідача має право ознайомитись з вилученими документами та отримати з них завірені копії, та довести суду факт отримання позивачем заробітної плати належними та допустимими доказами. Посилання на викрадення бухгалтерських документів також не звільняє відповідача від обов`язку виплачувати заробітну плату. З врахуванням того, що суду відповідач не довів факт отримання заробітної плати, колегія суддів приходить до висновку , що у підприємства існував борг, який був зазначений в довідці від 03 грудня 2014 року , яка підписана головним бухгалтером. З виписки по рахунку позивача не вбачається, що станом на дату видачі довідки про борг, а також після її видачі на рахунок позивача від позивача надходили якісь кошти, а тому в цій частині позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню в сумі зазначеній в довідці 15 523 грн. 10 коп.
Доводи апеляційної скарги відповідача, про те, що бухгалтерські документи відсутні у відповідача з вини директора ОСОБА_3 правового значення не мають, оскільки відповідальність перед працівником в будь-якому випадку за не виплату заробітної плати покладається на підприємство. Посилання представника відповідача на недоведеність факту перебування позивача в трудових відносинах спростовуються наявними в справі доказами, а саме довідками про сплату відповідачем податків, внесків до пенсійного фонду, випискою по банківському рахунку позивача з яких вбачається, що позивач в спірний період перебував в трудових відносинах з відповідачем.
Тобто доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставні, а тому апеляційна скарга підприємства задоволена бути не може.
Доводи представника позивача про те, що борг треба порахувати відповідно до сум, які відраховувались до пенсійного фонду, і за розрахунками представника, як зазначено в апеляційній скарзі борг становить більшу суму, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що позовні вимоги позивача були заявлені на меншу суму, а крім того представник позивача не є спеціалістом з бухгалтерських питань , а тому розрахунки останнього не можуть бути достовірним доказом боргу по заробітній платі, а тому суд вважає за можливе врахувати лише ту суму, яка зазначена в довідці позивач від 03 грудня 2014 року.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру заробітної плати, яка стягнута, збільшивши суму стягнення на 15 523 грн. 10 коп.
Крім того, судом встановлено, що позивач з 5 вересня 2014 року призваний на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента від 21.07.2014 року № 607/201- «Про часткову мобілізацію». Згідно зі ст. 119 КЗпП України за позивачем зберігається місце роботи, посада та середній заробіток (а.с. 98).
З 3 вересня 2014 року позивач був прийнятий на військовий облік до Запорізького ОМВК та 4 вересня 2014 року знятий з військового обліку в зв`язку з призовом по частковій мобілізації для проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 65-67,118-119).
Звільнений позивач з військової служби у серпні 2015 року на підставі Указу Президентам 328/2015 від 12.07.2015 року (а.с. 65).
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньо: заробітної плати.
Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту» (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Оскільки позивач з 3 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року був призваний на військову службу, що визнається сторонами в судовому засідання, у зв`язку з оголошенням мобілізації, то за вказаний період позивачу повинна бути нарахована та виплачена середня заробітна плата.
Згідно з даними Пенсійного фонду України заробітна плата позивача у період з вересня 2014 року по 31 липня 2015 року не нараховувалась та з неї не сплачувались страхові внески (а.с. 135).
Крім того, із виписки від 26 квітня 2016 року по рахунку ОСОБА_2 , відкритого в ПАТ «Креді Агріколь», також не вбачається отримання позивачем заробітної плати за вказаний період.
Відповідачем не надано інших доказів щодо нарахування та виплати позивачу середньої заробітної плати за період проходження військової служби.
Враховуючи дані Пенсійного фонду України, те, що до призову позивача на військову службу йому нараховувалась заробітна плата щомісячно у розмірі 2 800 грн., інших доказів про розмір заробітної плати позивача суду не надано, то суд дійшов висновку про стягнення за період з вересня 2014 року по 31 липня 2015 року середньої заробітної плати на підставі ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що становить 30800 грн. (2 800 грн. х 11 місяців невиплати заробітної плати).
В цій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 15 523 грн. 10 коп. та 30800 грн. середньої заробітної плати за період проходження військової служби, а всього 46 323 (сорок шість тисяч триста двадцять три грн.) 10 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: