АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/3362/2016 Головуючий у 1-й інстанці- Комаревцева Л.В.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-Барановської Л.В.

Суддів-Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 рокуОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просила поділити майно, набуте нею та відповідачем за час шлюбу, а саме: визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, відступивши від засад рівності часток. За ОСОБА_7 визнати право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказала, що з 27.09.1997р. по 22.10.2012 року перебувала з відповідачем ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є спільна донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення проживає разом із матір'ю. Під час шлюбу, ними було придбано спірну квартиру, яка зареєстрована на ОСОБА_7, проте не має згоди її поділу.

Квартиру було придбано вартістю 661 550,00 грн., в тому числі за рахунок коштів у сумі 505 000,00 грн., отриманих на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 року з терміном погашення не пізніше 20.04.2028 року.

З огляду на те, що ОСОБА_5 тривалий час утримує сама дитину, займається вихованням і доглядом без допомоги відповідача, а також у зв'язку із тим, що сплачує кредит та комунальні послуги за спірне нерухоме майно, просить відступити від засад рівності часток та визнати за нею в порядку поділу майна право власності 2/3 частки спірної квартири, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частки квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року позов задоволено частково.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_7 визнано право власності також на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 3 219 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та змінити рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а саме: задовольнити позовні вимоги повністю та визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 654 грн. та судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1 212 грн. 84 коп. покласти на ОСОБА_7, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.1997 року по 22.10.2012 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірвано.

Від шлюбу у сторін 28.04.1999 року народилася донька - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 121865 (а.с.10).

20.04.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_1, загальною площею 52,60 кв.м., жилою площею 23,60 кв.м., який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Вартість квартири складала 661 550,00 грн.

Вказана квартира придбана під час шлюбу сторін і є їх спільною сумісною власністю.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.04.2007 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 вбачається, що відповідачу надано кредит в сумі 100 000 доларів США, що станом на 20.07.2007 року еквівалентно 505 000 грн.

У відповідності до п. 1.4 вказаного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.04.2007 року зазначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається іпотека нерухомості, згідно договору іпотеки № 57758 від 20.04.2007 року.

Окрім цього, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором про надання кредиту, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 262485 від 16.09.2015 року, за умовами п. 1.3 якого поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов'язання боржником в межах суми, що становить 110 186,45 грн.

16.09.2015 року між банком та ОСОБА_7 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 року, за умовами якого банк здійснює анулювання частини заборгованості позичальника за договором на умовах погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 220 372,89 грн.

Цього ж дня, 16.09.2015р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 262485, за умовами п.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору, а саме 220 372,89 грн.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч. 1 ст. 321 ЦК)

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що набута сторонами в період шлюбу квартира АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, а тому визнав за кожним право власності на квартиру по 1/2 частині вказаної квартири.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що вона проживає разом з неповнолітньою дитиною, що вона повністю несе обов'язки по утриманню, догляду та вихованню дитини, а відповідач проживає окремо та не приймає участі в утриманні дитини, та ніколи не сплачував аліменти, а тому просила відступити від засад рівності часток та визнати за нею 2/3 частки спірної квартири, а за відповідачем 1/3 частки квартири не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні ОСОБА_7 утримує свою доньку коштами.

Так, 27.12.2013 року, ОСОБА_7 було відкрито розрахунковий рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві на утримання доньки ОСОБА_6. Кошти вносились по квитанціям, які містяться в матеріалах справи та в 2013 та 2014 роках оплатив додаткові витрати для своєї дитини, а саме: робив річні внески на додаткове навчання та придбав для доньки засіб мобільного зв'язку.

З наданих суду документів відсутні докази того, що позивачка зверталась з позовною заявою до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6.

З огляду на що, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані суду квитанції про перерахунок коштів на утримання доньки є належними доказами в розумінні ч. 1 ст. 58 ЦПК України та спростовують посилання позивачки про ухилення ОСОБА_7 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення дитини.

Окрім цього, як вбачається із довідки форми № 3, виданої ТОВ «Новобудова» ЖЕК №2 від 21.12.2015 року № 1114 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка з донькою, громадянська дружина відповідача ОСОБА_10, дитина відповідача ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Відповідач 21.07.2014р. та 16.09.2014р. сплачував кредит за наданими квитанціями за загальну суму 5 540 грн.

Згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_7 разом із своєю другою сім»єю не має змоги проживати в спірній зараз квартирі, оскільки вказана квартира є однокімнатною, тому він орендує інше житло.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 212 ЦПК України)

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді