У х в а л а

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, визнання права спільної сумісної власності, припинення права власності та стягнення грошової суми за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив визнати за ним право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частку садового будинку АДРЕСА_2, та Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0618 за цією ж адресою; визнати за ним право власності на обов'язкову частку у спадщині, а саме по ј частці у вказаному будинку і земельній ділянці та на ј частку квартири АДРЕСА_1. Просив припинити право власності ОСОБА_2 на майно, яке належить йому в порядку спадкування за законом, а саме: на ј частку квартири АДРЕСА_1, ј частку садового будинку АДРЕСА_2 та ј частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою з визнанням за позивачем права власності на це майно і стягненням на користь відповідача 440 977,50 грн компенсації вартості його частки у майні; стягнути з відповідача на користь позивача 9 562,50 грн, що складається із частки, яка є спільною сумісною власністю подружжя, і обов'язкової частки у спадщині, безпідставно отриманих відповідачем у ДП «Спеціалізоване видавництво «Либідь» як авторський гонорар спадкодавця.

Посилався на те, що з 30 квітня 1953 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За життя ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_3 Позивач вказує на те, що за час шлюбу вони нажили садовий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0618 га за цією ж адресою, тому по Ѕ частці садового будинку та земельної ділянки належить йому, а інші - увійшли до складу спадкового майна, до якого також увійшли Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частка грошових коштів, що знаходяться в банківських установах на депозитних рахунках. В установлений законом строк він та відповідач подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на Ѕ частку грошових коштів як на майно, набуте за час шлюбу, та на ј частку грошових коштів як обов'язкову частку у спадщині; свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку квартири, садового будинку і земельної ділянки не отримав, оскільки відповідач відмовляється надати правовстановлюючі документи на це майно. З огляду на зазначене, просив про задоволення позову.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 9 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку садового будинку АДРЕСА_2 та Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частку садового будинку АДРЕСА_2 та ј частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_2 на ј частку квартири АДРЕСА_1, ј частку садового будинку АДРЕСА_2 та ј частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1, ј частку садового будинку АДРЕСА_2 та ј частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою.

Присуджено ОСОБА_2 виплатити внесені ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 440 977,50 грн як компенсацію за припинення права власності на ј частку квартири АДРЕСА_1, ј частку садового будинку АДРЕСА_2 та ј частку земельної ділянки площею 0,0618 га за цією ж адресою.

Стягнуно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 9 562,50 грн авторського гонорару.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 9 грудня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині, в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадкове майно не зміг через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, встановивши, що Ѕ частка садового будинку та Ѕ частка земельної ділянки і Ѕ частка квартири є власністю позивача, врахувавши співвідношення часток, взаємовідносини сторін і попереднє внесення позивачем вартості часток відповідача на депозитний рахунок суду, обґрунтованого припинив право останнього на ці частки із визнанням права на них за позивачем.

Отриманий відповідачем авторський гонорар спадкодавця суд визнав об'єктом спільної сумісної власності подружжя і стягнув на користь позивача відповідну частку, врахувавши його право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судового рішення є такі порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, проте обставини, на які вказує заявник такими не є, а порушення чи неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 9 грудня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Г.І.Мостова М.І.Наумчук