Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про зміну сторони виконавчого провадження, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулось до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року задоволено позов акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, переданий на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 22 жовтня 2007 року № 0. Рішення суду не виконано.

20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу, за яким до заявника перейшло право грошової вимоги за вказаним договором від 22 жовтня 2007 року.

На підставі вказаного ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просило замінити стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року, в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відмовлено.

У касаційній скарзі директор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 378 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суди не звернули уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суди у порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Оскільки судами порушені норми матеріального та процесуального права, ухвали суду першої та апеляційної інстанцій згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана