Номер провадження 2/754/379/16
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Чернишової А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, а саме: квартиру загальною площею 69,30 кв. м, житловою площею 42,4 кв., що знаходиться за

адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на квартиру за позивачем.

Вказаний позов обґрунтований наступними обставинами. 06.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 дол. США з розрахунку 14,85 % річних за користування кредитом на строк до 06.06.2018 року. В частині надання кредитних коштів АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним Договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АКІБ «УкрСиббанк» ) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань AT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки №87556 від 06.06.2008 року передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 69,30 кв. м, житловою площею 42,4 кв. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва на право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутинської районної Ради м. Києва на підставі розпорядження від 08.09.1997 року за №2982.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 01.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 5151599,67 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2043089,64 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2287366,48 грн.; пеня - 767225,78 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 24287,51 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 29630,26 грн.

Враховуючи невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача Астафєва І.В., яка діє на підставі довіреності надала суду усні пояснення по суті спору та просила задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених в ньому. При цьому надала суду розрахунок заборгованості за договором кредиту станом на 12.01.2016 року.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про його дату, час та місце повідомлені належним чином за місцем своєї реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. Зокрема від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з вступом в законну силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 (а.с. 3-зворот-7), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 дол. США з розрахунку 14,85 % річних за користування кредитом на строк до 06.06.2018 року.

В частині надання кредитних коштів АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним Договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АКІБ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань AT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки №87556 від 06.06.2008 року передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 69,30 кв. м, житловою площею 42,4 кв. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва на право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради м. Києва на підставі розпорядження від 08.09.1997 року за №2982 (а.с. 8-зворот, 9).

Позичальник скориставшись кредитними ресурсами умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 12.01.2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 6569720,07 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом -2286171,10 грн., сума заборгованості за відсотками - 2861459,71 грн.; пеня - 1343286,55 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 34565,03 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 44237,68 грн. Вказане підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.86,87).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Пунктом 4 Іпотечного договору передбачено, що іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки:

4.1.1 у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання що забезпечено іпотекою за цим договором.

Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.4.5. Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

В порядку ст. 589 ЦК України, ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки».

А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору №0 від 06.06.2008 року відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідачів було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявними в матеріалах справи вимогами від 24.07.2015 року (а.с. 10-зворот,11). Проте, вказані у вимозі порушення відповідачами усунуто не було.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Отже, зважаючи на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за Кредитним договором № 0 від 06.06.2008 року у розмірі 5151599,67 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,30 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 514, 526, 530, 589, 590, 611, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за Кредитним договором № 0 від 06.06.2008 року у розмірі 5151599,67 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,30 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 01.04.2016 року.

Суддя: Н.Г.Таран