Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Пазенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Черкаського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту смерті, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що у липні 2011 року між нею та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 2011 року липня місяця 08 числа зроблено відповідний актовий запис за № 334 (свідоцтво про шлюб серія 1-НО № 250226, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 08.07.2011). 05.05.2015 року у них народився син ОСОБА_3.

03 грудня 2015 року у місті Донецьк її чоловік, ОСОБА_2, помер. Єдиним наявним документом, який підтверджує факт смерті чоловіка, є свідоцтво про смерть серії ДНР № 010321, видане Київським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, 26 березня 2015 року, актовий запис про смерть № 1002 від 10 грудня 2015 року.

У червні 2016 року вона звернулася до Черкаського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для реєстрації факту смерті чоловіка, ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть державного зразка. Однак їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідне для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та видачі свідоцтва про смерть. Отримання свідоцтва про смерть дасть можливість оформити соціальні пільги, оскільки після смерті ОСОБА_2 на її утриманні залишився спільний малолітній син. Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті м. Донецьк, яка настала 03 грудня 2015 року.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, не повідомивши суд про причини неявки.

Заінтересована особа - представник Черкаського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не зявився.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення.

Заявник в підтвердження заявлених вимог надала суду лише свідоцтво про смерть серії ДНР № 010321, видане Київським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, 26 березня 2015 року, актовий запис про смерть № 1002 від 10 грудня 2015 року.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

В постанові Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року зазначено, що тимчасово окупованими територіями визначені окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 р., державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Виходячи з положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії ДНР № 010321, видане Київським відділом записів актів громадянського стану м. Донецька Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, 26 березня 2015 року, актовий запис про смерть № 1002 від 10 грудня 2015 року є недійсним і не створює правових наслідків на території України.

Суд не може на підставі наданого заявницею свідоцтва про смерть встановити факт смерті ОСОБА_2

Суд вважає за необхідне розяснити заявниці, що для задоволення її заяви та встановлення факту смерті чоловіка їй необхідно надати крім наданого свідоцтва про смерть, копію медичного свідоцтва про смерть або копію довідки про причини смерті та при можливості дані про похорони ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідку з кладовища, квитанції про оплату ритуальних послуг, фотографії, тощо).

Керуючись ст.ст. 3, 11, 208-209, 213-215, ст. 256-1 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5