13 линя 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Желепа О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб: ОСББ «АНРІ», КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про звільнення самовільно зайнятого підвального приміщення, -
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятого підвального приміщення площею 70 кв. м. у будинку АДРЕСА_2.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення підвалу площею 70 кв. м. у будинку АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Справа 757/14617/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4093/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Із Свідоцтва про право власності, виданого на підставі наказу Головного управління комунальної власності НОМЕР_1 від 05.12.2012, вбачається, що ОСОБА_3 є власником нежилих приміщень загальною площею 328,80 кв. м. з № 1 по № 19 та з № 21 по № 27 - перукарня, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є ані власником, ані користувачем жилих приміщень, а відповідач володіє, користується та розпоряджається ними на підставі свідоцтва про право власності, яке є дійсним. ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що відповідач займає нежиле приміщення саме площею 70 кв. м., з наявного в матеріалах справи технічного паспорта вбачається, що площа належного ОСОБА_3 нежилого приміщення становить 77,4 кв. м.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог саме із зазначених підстав, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції надано оцінку та досліджено Свідоцтва про право власностіОСОБА_3 на нежилі приміщення загальною площею 328,80 кв. м., в той час як позовні вимоги заявлено щодо нежилого приміщення площею 70 кв. м. як допоміжного технічного приміщення будинку.

Як вбачається із довідки № 12/1 від 12.07.2016 самовільно зайняті приміщення ОСОБА_3 - це нежитлові підвальні приміщення літери «А» під'їзду № 3 житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 74,7 кв. м., в той час як позовні вимоги пред'явлено з приводу самовільно зайнятих приміщень ОСОБА_3 загальною площею 70 кв. м.

При цьому, із технічного плану на будинок АДРЕСА_2, наданого в судове засідання ОСББ «АНРІ», вбачається, що підвальне приміщення будинку містить декілька кімнат різними площами, проте приміщення площею 70 кв. м. відсутнє.

Судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 самовільно займає нежиле підвальне приміщення саме площею 70 кв. м., оскільки технічний план не містить приміщення вказаної площі, при цьому, позивачем в судовому засіданні було заявлено, що спірне приміщення не становить 70 кв. м., а має значно меншу площу близько 64 кв.м.

Таким чином, при зверненні до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 не конкретизовано яку саме кількість приміщень самовільно займає відповідач та яка їх площа, оскільки заявлена вимога щодо спірного приміщення площею 70 кв. м. не відповідає технічному плану на будинок АДРЕСА_2, який міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не надано доказів того, хто саме займає спірне нежитлове приміщення, зокрема, ОСОБА_3 як фізична особа чи ОСОБА_3 як фізична особа - підприємець.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, проте з інших підстав, а саме, у зв'язку із тим, що позивачем не доведено належним чином того, що ОСОБА_3 самовільно займає нежилі підвальні приміщення саме площею 70 кв. м., не надано доказів того, хто саме займає спірне нежитлове приміщення, зокрема, ОСОБА_3 як фізична особа чи ОСОБА_3 як фізична особа - підприємець. Тобто, судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, яку саме кількість приміщень повинна звільнити відповідач та яка площа цих приміщень. Тому, позовні вимоги є недоведеними належними доказами, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб: ОСББ «АНРІ», КП «Дирекціяз управління та обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про звільнення самовільно зайнятого підвального приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: