Справа № 308/7428/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого: Власова С.О.,

суддів : Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі : Рогач О.Я.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки і піклування Ужгородської міської ради про повернення дитини за попереднім місцем проживання,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа орган опіки і піклування Ужгородської міської ради про повернення дитини за попереднім місцем проживання.

В мотивування позовних вимог зазначає, що у вересні 2014 року його дружина ОСОБА_1 самочинно, без його згоди, на невизначений термін, забрала їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до своєї матері ОСОБА_4, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. За згодою відповідачки, їх син періодично перебував у нього в м. Ужгород, вул. Сеченова,5, за місцем його реєстрації. Однак, з травня 2015 року відповідачка відмовляється повертати сина, не надає йому можливість зустрічатися та навіть розмовляти з сином. У звязку з чим просив суд повернути їх сина ОСОБА_3 за місцем попереднього постійного проживання і місцем його реєстрації.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Повернуто дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем постійного проживання і місцем його реєстрації за адресою м. Ужгород, вул. Сеченова,5.

ОСОБА_1 не погодилася з вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не взято до уваги те, що її чоловік ОСОБА_2 перебував на лікуванні в психіатричному відділенні Закарпатського обласного наркологічного диспансеру, у звязку з чим вона переїхала проживати до матері в м. Мукачево так як вважає, що стан здоровя її чоловіка створює реальну небезпеку для життя та здоровя їх малолітнього сина. Крім того вказує, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітнього сина, у звязку з чим нею було подано клопотання про зупинення провадження по справі, яке не було вирішено. Просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задоволити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Однак, надав суду заперечення в яких зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим та просить таке залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи те, що відповідачка не має постійного місця проживання для свого проживання та проживання малолітньої дитини, самочинно, без згоди позивача змінила постійне місце проживання дитини, що негативно може вплинути на стан здоровя дитини, його духовний та моральний розвиток та повернув дитину батьку ОСОБА_2 за місцем його проживання та реєстрації.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частиною 1 ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За змістом ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 25.02.2012 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №086272 (а.с. 6).

Від проживання у шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №239456 (а.с. 5).

Згідно пояснень відповідачки та матеріалів, що знаходяться у справі вбачається, що з вересня 2014 року відповідачка без згоди позивача забрала їх малолітнього сина та проживає з ним у своєї матері ОСОБА_4, за адресою, м. Мукачево, вул. Айвазовського,12.

ОСОБА_1 стверджує, що переїхала з сином до матері в м. Мукачево, вул. Айвазовського,12 у звязку з перебування її чоловіка ОСОБА_2 на лікуванні в психоневрологічному диспансерному відділенні Закарпатського обласного наркологічного диспансеру з жовтня 2014 року, що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 15.10.2015 року(а.с. 62). На її думку, стан здоровя чоловіка може негативно вплинути на здоровя та розвиток їх малолітнього сина.

З рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №200 від 28.07.2015 року про способи участі батька у вихованні дитини слідує, що ОСОБА_2 зобовязаний брати участь у вихованні сина ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка тимчасово проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 не має права перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні (а.с. 34).

Однак, як слідує з наданого відповідачку в судовому засіданні рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.11.2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 біля матері ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 30% від заробітку (доходу) щомісяця та 600 грн. на утримання ОСОБА_1, починаючи з 26.05.2015 року по 17.09.2015 року.

Як зазначено у вказаному рішенні, при вирішенні питання про встановлення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд врахував висновок органу опіки і піклування виконавчого комітет Мукачівської міської ради від 10.11.2015 року «Про визначення місця проживання» де зазначено, що при розірванні шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матірю.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ні в матеріалах справи ні в судовому рішенні, яке оскаржується, не вказані і належними доказами не підтверджені виняткові обставини які можуть вплинути на розлучення дитини з матір'ю. Враховуючи відсутність виняткових обставин, суд першої інстанції мав відмовити у позові у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком.

В засіданні апеляційного суду не знайшли свого підтвердження доводи батька ОСОБА_2 про те, що матір'ю дитини неналежним чином здійснюється догляд за дитиною та її вихованням. Дані доводи були предметом дослідження комісією у справах дітей, органом опіки та піклування і судом першої інстанції при ухваленні рішення про визначення місця проживання дитини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що не встановлено виняткових обставин, згідно з якими малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним слід відмовити. Висновок суду першої інстанції про те, що визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір'ю перешкоджатиме нормальному розвитку дитини не ґрунтується на відповідних доказах і суперечить матеріалам справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.2, 3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення дитини за попереднім місцем проживання відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: