АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1106/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/1311/К/16 інстанції - Колочко О.В.
Категорія № 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,представника відповідача Громко Наталі Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного (у теперішній час - Приватного) акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі -ПАТ «ЦГЗК») з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 793 728 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що впродовж тривалого часу працювала у шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого отримала професійне захворювання та висновком МСЕК від 11 червня 2015 року їй встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та на її користь з ПАТ «ЦГЗК» стягнуто 25 000,00 грн. моральної шкоди, а також на користь держави - судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не взято до уваги те, що позивач мала стаж роботи впродовж 13 років у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, при цьому на ПАТ «ЦГЗК» позивач працювала з 2005 року по 2014 рік, тобто 9 років, у зв'язку із чим вважає, що ПАТ «ЦГЗК» не повинно відповідати за шкоду, завдану здоров'ю позивача іншими підприємствами. Крім того, вказує на неврахування судом того, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_4 Також зазначив, що відповідачем виконуються вимоги Закону України «Про охорону праці», зокрема на підприємстві створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці тощо. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 09 квітня 2005 року по 10 квітня 2014 року працювала на посаді стовбурова (підземна) на шахті «Гігант-Глибока» ПАТ «ЦГЗК» (а.с.22-24).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03 квітня 2015 року, позивачу Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановленонаявність професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, з синдромом хребцевої артерії, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня) М54.1(а.с.12-13).

Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2015 рокувстановлено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота впродовж 37 років 8 місяців в умовах впливу перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, з яких на підприємстві відповідача протягом 9 років.

Висновком МСЕК (Серія 12 ААА №004921) від 11 червня 2015 року, ОСОБА_4 з 25 травня 2015 року встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності (а.с.14).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4, встановивши, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2015 року, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ПАТ «ЦГЗК»на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання ПАТ «ЦГЗК»на неврахування судом того, що позивач мала стаж роботи впродовж 13 років у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, не можуть бути взятими до уваги, оскільки факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням, у період роботи позивача на підприємстві відповідача, встановлений висновком МСЕК від 11 червня 2015 року. Внаслідок чого позивач час від часу змушена проходити курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_4, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_6, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, обумовлена лише тривалість праці позивача на підприємстві відповідача і вочевидь зміною протягом цього часу осіб, відповідальних за охорону праці, проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємством виконуються вимоги Закону України «Про охорону праці» - створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, не можуть бути взятими до уваги, оскільки попри вжиття певних заходів з боку підприємства відповідача хронічне професійне захворювання у позивача все одно виникло, що свідчить про недостатність вжитих заходів та тягне за собою наслідки передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Не приймаються до уваги колегії суддів й доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та значно завищеним, оскільки частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції враховано роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, а також обсягом фізичних та душевних страждань позивача. Крім того, при постановленні рішення суд першої інстанції врахував тяжкість фізичних і моральні страждання позивача за наслідками професійного захворювання, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного (у теперішній час - Приватного) акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів