АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2202/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/1463/К/16 інстанції - Зімін М.В.
Категорія № 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі -ПАТ «Кривбасзалізорудком»), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 32148,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що впродовж тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання та висновком МСЕК від 25 червня 2014 року йому встановлено 45 % втрати професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та на його користь з ПАТ «Кривбасзалізорудком» стягнуто 22 000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави - судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, є необґрунтованим та не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Ставить під сумнів наявність у позивача моральних страждань і факт набуття ним професійного захворювання саме з вини відповідача,зазначаючи, що довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Крім того, зазначає, що наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем і наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено ніяких навмисних протиправних дій. Також, вважає, що судом не враховано те, що при влаштуванні позивача на роботу, його ознайомлено з умовами праці та їх можливими наслідками для здоров'я. Вказує й на те, що під час розгляду справи судом не досліджено питання щодо забезпечення позивача лікуванням за рахунок Фонду, що має значення для визначення підстав завдання позивачу моральної шкоди. Зазначає також й про неврахування судом того, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності.

У письмових запереченнях представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 впродовж тривалого часу працював на підприємстві відповідача підземним прохідником в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.12-19).

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 квітня 2010 року, Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 16 березня 2010 року позивачу встановлено діагноз: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушення біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язково-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: дв.плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст.) деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.), хронічного бронхіту ЛН першого ст. (а.с.10-11).

Відповідно до п.16,17,19 зазначеного Акту, причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж 16 років 2 місяців в умовах пилу, важкої фізичної праці, параметри яких перевищували нормативні: внаслідок обмеженості робочого простору, яка дозволяє постійно застосовувати засоби малої механізації, ненормативного провітрювання гірничих виробок - запиленості повітря робочої зони, що перевищувало ГДК. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво ВКБ РУ ім.К.Лібкнехта Тресту «КШБ» ВО «Кривбасруда» і ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.10-11).

Висновком МСЕК (серії НОМЕР_1) від 25 червня 2014 року позивачу при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.9).

Згідно з висновком МСЕК (серії НОМЕР_2) від 25 червня 2014 року ОСОБА_4 при повторному огляді встановлено 45 % втрати професійної працездатності безстроково, з яких: 35%-радикулопатія, 10%-хронічний бронхіт (а.с.9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності, у зв'язку з цим, підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 20 від 27 квітня 2010 рокупричиною виникнення професійного захворювання стала робота впродовж 16 років 2 місяців в умовах пилу, важкої фізичної праці, параметри яких перевищували нормативні.

Правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову стягнення з ПАТ «Кривбасзалізорудком»на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння йому моральної шкоди, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

З цих же підстав не можуть бути взятими до уваги доводи ПАТ «Кривбасзалізорудком» про те, що наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений висновком МСЕК від 25 червня 2014 року. Так, позивач час від часу змушений проходити курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при влаштуванні позивача на роботу його ознайомлено з умовами праці та їх можливими наслідками для здоров'я, а також те, що позивач продовжував виконувати свої трудові обов'язки з власної волі, оскільки не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи судом не досліджено питання щодо забезпечення позивача лікуванням за рахунок Фонду не можуть бути взятими до уваги, оскількиу зв'язку із втратою певного відсотка працездатності позивач змушений час від часу проходити лікування, кожного дня відчуває фізичний біль та страждання, і саме вказані обставини завдають йому моральні страждання та суттєво змінило звичний спосіб життя позивача. До того ж звертаючись до суду з вимогами про стягнення на його користь моральної шкоди, позивач не ставив питання щодо стягнення коштів на його лікування.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, є безпідставними, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Не приймаються до уваги колегії суддів й доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та значно завищеним, оскільки частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції враховано роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, а також обсягом фізичних та душевних страждань позивача. Крім того, при постановленні рішення суд першої інстанції врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача за наслідками професійного захворювання, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів