Справа № 2-6315/11
Провадження № 2/522/705/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське міське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» звернулось в 2011 році до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18.07.2008 року.

З метою приведення типу товариства у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та у звязку із змінами до Статуту Банку, що були затверджені постановою Кабінету міністрів України №502 від 06.04.2011р. «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України №261 від 25.02.2003р.» та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

В подальшому позивачем неодноразово подавались до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких розмір заборгованості відповідачів перед АТ «Ощадбанк» змінювався в сторону збільшення.

Відповідно до заяви від 15.10.2013 року позовні вимоги заявлені в розмірі 789 898,95 гривень, з яких заборгованість по основному боргу 500 000,00 гривень, заборгованість по процентам 207 740,01 гривень, пеня по основному боргу 46 087,30 гривень, пеня по простроченим процентам 36 071,64 гривень.

Справа перебувала в провадженні судді Терьохіна С.Є. Ухвалою від 13.11.2013 року була прийнята до провадження суддею Абухіним Р.Д. Ухвалою від 21.09.2015 року прийнята до провадження суддею Шенцевою О.П.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 500 000,00 (пятсот тисяч) гривень зі сплатою 18,5 відсотків річних в строк до 18 липня 2015 року.

Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору та графіку погашення кредиту, Відповідач зобовязався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки.

Наданий ОСОБА_1 кредит забезпечений порукою ОСОБА_2, про що 18 липня 2008р. укладений договір поруки № 1.

Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником ОСОБА_3 за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у разі порушення Боржником виконання ОСОБА_3 Кредитор має право вимагати від поручителя виконання ОСОБА_3 Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору Позичальник зобовязався точно в строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит в сумі 500 000,00 гривень та своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, а також належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим Договором.

Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримуються.

У звязку з невиконанням позичальником та його поручителем умов кредитного договору АТ «Ощадбанк» просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість, що виникла станом на 02.10.2013 року, яка складає 789 898,95 гривень, з яких заборгованість по основному боргу 500 000,00 гривень, заборгованість по процентам 207 740,01 гривень, пеня по основному боргу 46 087,30 гривень, пеня по простроченим процентам 36 071,64 гривень.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було заявлено зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.2010 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1, відповідно до якого сторони погодили збільшення ліміту кредитної лінії до 536 773,98 гривень. Позивач за зустрічним позовом зазначає про те, що з поручителем не укладались будь-які додаткові угоди до договору поруки, в звязку з чим збільшився обсяг її відповідальності перед АТ «Ощадбанк». В силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припинилась у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується розмір його відповідальності.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що Договір відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року, укладений з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», та Цивільного кодексу України.

Представник АТ «Ощадбанк» в судове засідання зявився, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання зявився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі, свої позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 в судове засідання зявився, проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічні позови підтримав, просив їх задовольнити.

Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно зясувавши обставини справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Судом встановлено, що відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року АТ «Ощадбанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 500 000,00 (пятсот тисяч) гривень зі сплатою 18,5 відсотків річних в строк до 18 липня 2015 року.

Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору та графіку погашення кредиту, Відповідач зобовязався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки.

Наданий ОСОБА_1 кредит забезпечений порукою ОСОБА_2, про що 18 липня 2008р. укладений договір поруки № 1.

Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником ОСОБА_3 за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у разі порушення Боржником виконання ОСОБА_3 Кредитор має право вимагати від поручителя виконання ОСОБА_3 Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору Позичальник зобовязався точно в строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит в сумі 500 000,00 гривень та своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, а також належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим Договором.

Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримуються.

У звязку з невиконанням позичальником та його поручителем умов кредитного договору АТ «Ощадбанк» просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість, що виникла станом на 02.10.2013 року, яка складає 789 898,95 гривень, з яких заборгованість по основному боргу 500 000,00 гривень, заборгованість по процентам 207 740,01 гривень, пеня по основному боргу 46 087,30 гривень, пеня по простроченим процентам 36 071,64 гривень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашають, що є порушенням законних прав банку.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

В ч. 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку.

Судом також встановлено, що за умовами відкриття кредитної лінії позичальнику були надані грошові кошти у розмірі 500 000,00 гривень, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості. Так, 18.07.2008 позичальнику було надано 170 000,00 грн., 28.07.2008 72 642 грн., 11.08.2008 140 000,00 грн., 28.08.2008 20 000,00 грн., 19.09.2008 40 000,00 грн., 10.10.2008 25 000,00 грн., 07.11.2008 18 000,00 грн., 09.12.2008 14 358,00 грн.

Будь-яких доказів на спростування заявленим позивачем вимог відповідачами надано не було.

Судом також встановлено, що 17.12.2010 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1, відповідно до якого розмір кредиту збільшився до 536 773,98 гривень.

Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_3 за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Однак, кредитором не було фактично здійснено збільшення ліміту кредитування у розмірі 36 773,98 гривень, не зважаючи на досягнуту додаткову угоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, укладена додаткова угода є наміром сторін, направленим на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст. 640 ЦК, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору недійсним є недоведений та необґрунтований на підставі нижченаведеного.

Так, позивач за зустрічним позовом посилається, на те, Договору відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Але, в судовому засіданні ці посилання не знайшли своїх підтверджень оскільки, укладаючи кредитний договір позивачу була надана повна та достовірна інформація про умови кредиту, що виключає порушення банком ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1, тим самим, погодився, з ціллю його використання, встановленими умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Керуючись ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1, на підтвердження своїх доводів, не надано доказів наявності обставин, які могли перешкоджати укладенню кредитного договору, а також навмисного введення банком в оману щодо обставин, які мали істотне значення.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

При цьому справедливість тлумачиться як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 підписуючи договір Договору відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року був ознайомлений з його змістом, та підписував його добровільно, а тому прийняв на себе зобовязання які містяться в Договорі, на підстави чого у суду не має можливості визнати його недійсним.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору поруки припиненим, то суд виходить з того, що даний позов є недоведений та необґрунтований на підставі нижченаведеного.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Суд критично ставиться до доводів зустрічної позовної заяви щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя в звязку із збільшенням ліміту кредитної лінії.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.24 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин»,при вирішенні спорів про визнання поруки припиненою, суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визнано інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково (згідно з внесеними змінами від 07.02.2014 року).

Суд приходить до висновку, що у звязку з відсутністю збільшення ліміту кредитування та передачі кредитних коштів у розмірі 36 773,98 гривень позичальнику, між сторонами не відбулось фактичного укладання додаткового договору, що свідчить в свою чергу про відсутність збільшення розміру відповідальності поручителя.

Проведений аналіз обставин справи дає суду законні підстави для відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, є обґрунтованими, доведеними, а тому вважає за необхідним їх задовольнити.

Щодо позовним вимог за зустрічними позовами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору недійсним та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору поруки припиненим, то суд вважає, ці вимоги недоведеними, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 820,00 гривень по 910,00 гривень з кожного.

Керуючись вимогами ст. 525, 526, 626, 640, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії № 1839 від 18 липня 2008 року у розмірі 789 898,95 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках на користь товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачені судові витрати по 910 гривень з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору недійсним - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя 23.06.2016