Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Ю.А.Степаненко

при секретареві О.В.Шак

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ по Комунарському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_4, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій зазначає, що у період 2004 - 2005 років вона та ОСОБА_3 мали спільні сімейні стосунки, які фактично припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка - ОСОБА_5.

З 2010 року позивачка самостійно дбає про дитину, допомагає їй у навчанні. Між ними склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

З 2010 року позивачка не отримувала жодної допомоги від відповідача на утримання дитини. Вона самостійно забезпечує дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку.

Відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров'ям та навчанням. При згадці про батька, донька дуже хвилюється і відповідає, що боїться його.

Батько дитини проживав і проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Крім того, обов'язковою умовою виїзду дитини за кордон на навчання, оздоровлення та відпочинок, є письмова нотаріальна згода батька, що є ще однією перепоною і підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

Як відомо позивачці, відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, у шлюбі не перебуває, інших дітей, непрацездатних батьків, не має.

За даними офіційного веб-сайту Пенсійного фонду України, затверджений показник середньої зарплати за червень 2015 року складає 3991 грн. 14 коп.

Відповідач має мінливий характер робіт і нерегулярний мінливий дохід, у зв'язку з чим, позивачка вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, повинен стягуватися у відповідності до статті 184 Сімейного Кодексу України в твердій гророшовій сумі, у розмірі 1/3 частки середньої заробітної плати по Україні, що становить - 1330,38 грн.

Позивачка просить суд:

-позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-стягнути з ОСОБА_3 кошти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1330,38 грн., але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи ві дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що відповідач на протязі багатьох років, приблизно з кінця листопада - початку грудня 2011 року до травня 2016 року взагалі не бачився з донькою, не спілкувався з нею, не цікавився її життям, здоров'ям, навчанням, не телефонував, не поздоровляв зі святами. Він сплачував інколи аліменти, які перераховував на її рахунок. Відповідач побачився з донькою 18.05.2016 року на засіданні комісії Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області при розгляді питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Після цього засідання він більше з донькою не бачився, не цікавився її життям, здоров'ям, навчанням, не поздоровляв зі святами.

Крім того, відповідач чинить перешкоди у виїзді доньки за кордон, безпідставно не надає свого дозволу. Донька не знає свого батька.

Коли восени 2011 року відповідач пішов з сім'ї, він забрав все майно, яке знаходилося в їх квартирі.

Відповідач знає її номер мобільного телефону, знає де проживають її батьки, тому, якби він мав бажання спілкуватися з донькою, він би це робив.

Вона ніколи не приховувала місце навчання доньки чи місце їх проживання, не забороняла доньці спілкуватися з батьком, але він цього не бажав та не бажає.

Крім заявлених позовних вимог, позивачка також просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання в сумі 180 грн.

В судовому засіданні представник позивачки в особі ОСОБА_1 також підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу в його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_2 пояснила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів у розмірі 800 грн., в іншій частині позову - заперечує.

Представник також пояснила, що відповідач на даний час одружений, має малолітню дитину. Не заперечує того факту, що відповідач тривалий час не бачився з донькою, пояснивши це тим, що він проживає в Вінницькій області, працює по найму в Росії, не має постійного місця роботи, стабільного заробітку, але він має бажання спілкування з дитиною. Стверджує, що відповідач інколи спілкувався з донькою по телефону та в соціальних мережах.

В судове засідання 01.11.2016 року представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області не з'явився, але від Служби надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності її представника.

В попередніх судових засіданнях представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області в особі ОСОБА_7 неодноразово змінювала свою позицію щодо позовних вимог, підтримуючи то Висновок Василівської райдержадміністрації Запорізької області від 23.12.2016 року, то від 27.09.2016 року. При цьому, вона пояснила, що на засіданні комісії Василівської райдержадміністрації Запорізької області в травні 2016 року відповідач був присутній, а 27.09.2016 року -ні. При цьому, той факт, що відповідач перебуває на заробітках за кордоном, що й заважало та заважає йому спілкуватися з донькою, прибути на засідання комісії 27.09.2016 року, було встановлено тільки зі слів відповідача та

його представника - ОСОБА_8 Той факт, що відповідач на протязі декількох років не спілкувався з донькою Служба не взяла до уваги, оскільки він в травні 2016 року на засіданні комісії висловив своє бажання в подальшому це робити. Належні докази на підтвердження того факту, що відповідач, крім періодичного надання позивачці матеріальної допомоги, належним чином виконує свої батьківські обов'язки, відповідач на засідання комісії не надав. Чому саме комісією 27.09.2016 року було прийнято Висновок, який є протилежний тому, який складено 22.12.2016 року, представник пояснити судові не змогла.

В судове засідання представник Відділу по Комунарському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, проти позову заперечує.

В судовому засіданні ОСОБА_5 просить суд задовольнити позовні вимоги своєї мами, пояснивши, що не спілкувалася з батьком на протязі багатьох років, бо він сам цього не бажав. В травні 2016 року вперше за декілька років побачила батька на засіданні комісії у Справах дітей в м.Василівка. В цей день батько пообіцяв, що він візьме її найближчим часом та вони разом погуляють, але своєї обіцянки не виконав, з того часу вона його не бачила, він, хоча й знає номер її мобільного телефону, не виявив бажання з нею побачитися. Батько не поздоровляє її зі святами, у тому числі, з Днем народження, не дарує подарунків. В соціальних мережах вони також не спілкуються, бо він не виявляє такого бажання. При цьому, стверджує, що мама не забороняла та не забороняє їй спілкуватися з батьком.

На даний час вона вже й сама не має бажання спілкуватися з батьком, він для неї - чужа людина, яку вона не знає.

Також вона пояснила, що втратила можливість поїхати за змагання за кордон, оскільки батько не надав на її виїзд своєї згоди.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживала в одному під'їзді з позивачкою, відповідачем та їх донькою, бувала у них вдома неодноразово. Приблизно п'ять років тому, вона була свідком того, як відповідач виїхав з квартири, при цьому, забравши з собою : холодильник, пральну машину, стіл, комп'ютер, диван, а ключі від квартири він віддав їй, щоб вона передала позивачці. Після того, як позивачка з донькою змінила місце проживання, відповідач жодного разу не звертався до неї для того, щоб дізнатися нову адресу їх проживання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що з 2010 року знайома з позивачкою, з якою перебуває у дружніх відносинах. Також знайома з відповідачем. Їй відомо, що з часу, коли позивачка та відповідач стали проживати окремо, він не цікавився донькою, не спілкувався з нею. При цьому, неодноразово в телефонних розмовах та при зустрічах з нею, відповідач висловлювався про те, що не бажає бачити ні позивачку, ні доньку. Він не надає свою згоду на вивіз доньки за кордон на змагання. Коли відповідач приїздив до м.Запоріжжя, просив, щоб вона не говорила про це позивачці.

Також відповідач говорив їй про те, що, якщо позивачка подасть позов до суду про стягнення з нього аліментів, він, по досягненню донькою вісімнадцяти років, звернеться з позовом до суду про стягнення з доньки коштів на його утримання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома з позивачкою, а з відповідачем перебуває в дружніх відносинах. Зі слів відповідача їй відомо про те, що він надає позивачці матеріальну допомогу на утримання доньки. Чи спілкувався відповідач з донькою після розлучення з позивачкою, їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що знайомий з позивачкою, а з відповідачем перебуває в дружніх відносинах. З 2012 року він не бачив відповідача, по телефону спілкувалися останній раз в 2015 році. Зі слів відповідача йому відомо, що позивачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з донькою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що знайома як з позивачкою, так і з відповідачем. Зі слів відповідача їй відомо про те, що позивачка чинила йому

перешкоди в спілкуванні з донькою та про те, що він надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки. Чи бачився він з донькою після розлучення з позивачкою, чи займається її виховання, їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що знайомий як з позивачкою, а з відповідачем знаходяться в дружніх відносинах.. Зі слів відповідача йому відомо про те, що він надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки. Чи бачився відповідач з донькою після розлучення з позивачкою, чи займається її виховання, йому не відомо.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, у період 2004 - 2011 роки позивачка та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується поясненнями сторін, свідків та не заперечується в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі (Т-1, а.с.6).

З листопада-грудня 2011 року позивачка та відповідач проживають окремо, позивачка самостійно виховує доньку.

Як вбачається з довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», яка є в справі (Т-1, а.с.16), ОСОБА_5 перебуває під наглядом в амбулаторії з листопада 2007 року. До Центру дитину приводила тільки мати.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 03.09.2015 року (Т-1, а.с.31), який містяться в справі, за місцем проживання позивачки з донькою умови проживання - добрі, квартира облаштована всім необхідним, створені належні умови для проживання та виховання дитини, яка доглянута, охайна, комунікабельна, відповідає прихильністю до матері. Батька дитина не бачила більше чотирьох років, він з донькою не спілкується, матеріальної допомоги не надає, подарунків не дарує, дитина не виявляє бажання бачитися з батьком.

Як вбачається з довідки про міру участі батька у вихованні ОСОБА_5 від 19.11.2015 року (Т-1, а.с.51), дитина навчається в Запорізькій загальноосвітній школі 1-3 ступенів №38 м.Запоріжжя. Вихованням дитини займається мати, яка приходить до школи, цікавиться навчанням та поведінкою дитини, підтримує зв'язок з класним керівником, турбується про стан здоров'я доньки, цікавиться фізичним, духовним, психологічним та інтелектуальним розвитком доньки, відвідує батьківські збори. Батько дитини до школи не приходив, не цікавиться фізичним, духовним, психологічним та інтелектуальним розвитком доньки, не відвідує батьківські збори.

Судом встановлено, що з листопада - грудня 2011 року відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, не цікавиться її життям, не спілкуються з дитиною, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При цьому, жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою, суду надано не було. Показання свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в цій частині суд вважає неналежними доказами, оскільки, як вони пояснили в судовому засіданні, їм відомо про цей факт тільки зі слів відповідача, який є зацікавленою особою в даній справі.

Факт не виконання належно відповідачем своїх батьківських обов'язків підтверджується поясненнями позивачки, її доньки, її представника, свідка ОСОБА_10, вищевказаними Актом та довідками.

Відділ по Комунарському району служби у справах дітей Запорізької міської ради (Т-1, а.с.38) вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діючим законодавством України не передбачено обов'язку суду брати за основу у вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав особи, Висновок відповідного органу опіки та піклування, але, разом з тим, суд його приймає та надає оцінку.

В матеріалах справи міститься два Висновки Василівської районної державної адміністрації Запорізької області відносно доцільності ( недоцільності) позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. При цьому, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, у своєму Висновку від 22.12.2015 року (Т-1, а.с.59), вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно своєї доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а в своєму Висновку від 27.09.2016 року (Т-2, а.с.8), вважає за не доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно своєї доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд критично оцінює Висновок від 27.09.2016 року, вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання на засіданні комісії, її члени керувалися тільки поясненнями відповідача, який запевняв у тому, що належним чином виконував та буде виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки, які не були підкріплені належними та достатніми доказами, що підтвердила в судовому засіданні й представник Служби. Суд вважає, що зазначене питання на засіданні комісії було розглянути поверхнево, неналежним чином, без з'ясування всіх обставин справи, без врахування інтересів дитини.

Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які

незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свої доньки, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні та достатні докази на підтвердження свої заперечень проти позову, відповідач суду не надав.

Зокрема, жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що відповідач намагався зустрітися зі своєю донькою в період часу з листопада-грудня 2011 року до теперішнього часу, що позивачка чинила йому в цьому перешкоди, що він належним чином виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки в зазначений період, до

теперішнього часу, відповідач суду не надав. Твердження в цій частині, крім своїх пояснень, викладених в заявах, які містяться в справі, відповідач більш нічим не довів. Показання вищевказаних свідків в судовому засіданні не є належними та достатніми доказами для підтвердження зазначеного факту, оскільки, вказані особи не були самі свідками цих фактів, а давали пояснення зі слів самого відповідача.

Надані відповідачем до справи фотографії, на яких зображені відповідач з донькою, підтверджують той факт, що відповідач спілкувався з донькою, коли їй було, як встановлено в судовому засіданні, чотири роки, але ж на даний час дитині виповнилося - 11 років, тому, ці фото не підтверджують той факт, що відповідач належним чином виконував (виконує) свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки в період з листопада-грудня 2011 року по теперішній час.

Як вбачається з положення ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сам по собі факт, що відповідач сплачував та сплачує на користь позивачки кошти на утримання доньки, що підтверджується квитанціями, копії яких є в справі, та не заперечується позивачкою, не може бути підставою для відмови у позові в частині позбавлення його батьківських прав, оскільки, одного цього факту не достатньо для належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та не є виправданням ухиляння його від спілкування з доньки на протязі кількох років. При цьому, аналіз наданих відповідачем квитанцій, свідчить про те, що регулярно надавати позивачці матеріальну допомогу відповідач почав саме після того, як дізнався про заочне рішення в даній справі.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, не тільки до судового розгляду даної справи, а й навіть на протязі всього часу розгляду даної справи, не тільки не спілкувався зі своєю донькою, не виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, але й ігнорував судові засідання, жодного разу не з'явився для дачі пояснень, незважаючи на те, що суд неодноразово наголошував в судових засіданнях про його обов'язкову явку, про що повідомлявся як він так і його представник, що судові засідання неодноразово відкладалися саме з метою явки відповідача, однак, він не виявив бажання з'явитися до суду.

В судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач з поважних причин не виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки; що він не тільки на словах має бажання в подальшому виконувати ці обов'язки, а й на ділі; що він з поважних причин не з'являвся до суду.

Суд вражений байдужістю відповідача по відношенню до своєї доньки та вважає, що на даний час, є необхідним, саме в інтересах дитини, позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст.180 СК України, позивачка та відповідач зобов'язані утримувати доньку до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч.2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №-3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Таким чином, позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до доньки не позбавляє його обов'язку сплачувати на її утримання аліменти. При цьому, розмір аліментів, про стягнення якого просить суд позивачка, суд вважає не обґрунтованим належним чином.

При визначені розміру аліментів, суд враховує той факт, що на даний час відповідач одружений (Т-1, а.с.111), у нього 25.02.2015 року народився син- ОСОБА_15 (Т-1, а.с.112), постійного місця роботи він не має.

Крім того, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», з 01 травня 2016 року встановлений прожитковий мінімум дітей віком від 6 років до 18 років в сумі - 1531 гривні.

Отже, 30 % від суми 1531 гривні складає - 459,30 грн.. Відповідач згоден на оплату аліментів в розмірі 800 грн. на місяць, тому, на підставі вищевикладеного, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, саме цю суму суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки та утримання доньки.

При цьому, суд враховує також матеріального становище відповідача, його сімейне та матеріальне становище, стан його здоров'я.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., до досягнення ОСОБА_5 повноліття, почавши стягнення з 02.09.2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, суд вважає необхідним зарахувати в рахунок сплати ОСОБА_3 аліментів, кошти, сплачені ним на користь ОСОБА_1 за період розгляду даної справи в суді: з вересня 2015 по 01.11.2016 року в сумі - 8436,90 грн., що підтверджується квитанціями, які є в справі та не заперечується сторонами у справі.

Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик в судове засідання в сумі 180 грн., згідно чеку, який є в матеріалах справи.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, 18 Конвенціїїєю «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного

Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», зі змінами та доповненнями, ст.ст. 141, 150-155, 157, 164, 165, 166, 180- 183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60,76,81,88,169, 208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., до досягнення ОСОБА_5 повноліття, почавши стягнення з 02.09.2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зарахувати в рахунок сплати ОСОБА_3 аліментів, кошти, сплачені ним на користь ОСОБА_1 за період розгляду даної справи в суді: з вересня 2015 по 01.11.2016 року в сумі - 8436,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик в судове засідання в сумі 180 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області Ю.А. Степаненко