Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/1/16Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Пр. № 22-ц/778/2686/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, заінтересована особа - старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною

ВСТАНОВИЛА:

05.01.2016 року стягувач ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності (а.с. 10-11) діє ОСОБА_3, звернулась до суду зі вищезазначеною скаргою, яку у подальшому уточнила (а.с. 125-127) та в якій просила:

- визнати бездіяльність державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. незаконною;

- зобов'язати старшого державного виконавця Плотнікову М.В. скласти розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначав, що у відділі державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області знаходиться на виконанні виконавчій лист №2-1241 від 13.07.2010 р. (ВП №45068680 від 15.10.2014 р.), виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, на утримання їх неповнолітніх дітей, які залишилися з матір'ю. За весь час перебування ОСОБА_5 на території РФ з 14.09.2010 р. по 23.09.2014 р. він працював на підприємстві ЗАО «Атомтехекспорт», за адресою: г. Москва, ул. Угрешская, д. 2, будівля 11. Про зміну місця перебування, місця роботи та свої фактичні сукупні прибутки боржник виконавчу службу не попередив, тому державний виконавець весь період перебування боржника за кордоном нараховував аліменти, виходячи з середньостатистичних даних по Кам'янсько - Дніпровському району Запорізької області. 20 липня 2012 року Московський міський Суд Російської Федерації за клопотанням стягувача ОСОБА_2 ухвалив рішення про примусове виконання на території Російської Федерації рішення Енергодарського міського суду Запорізької області України від 01.07.2010 року, та видав виконавчий лист ВС №002196908 від 24.08.2012 року про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_5 в обсязі 1/3 частини всіх видів його доходів на утримання дітей, із зазначенням дати початку стягнення з 27.05.2010 року, на підставі якого Люблінським відділом судових приставів по Москві було відкрито виконавче провадження №24910/12/31/77 від 12.11.2012 року. Виконавчого листа було направлено за місцем роботи боржника для виконання та з березня 2013 року бухгалтерія підприємства почала перераховувати аліменти до України. У серпні 2014 року ОСОБА_5 повернувся в Україну, тому 27.10.2014 року виконавче провадження №24910/12/31/77 від 12.11.2012 року було завершено. Боржник зареєстрований за адресою: 61054, АДРЕСА_1, проте, ОСОБА_5 фактично за місцем реєстрації не проживає, а переважну частину часу проживає у своєї матері в АДРЕСА_2. Факт, що за часи перебування боржника у Російській Федерації нараховані в Україні аліменти не відповідають дійсності, стягувач дізналась тільки після того, як ознайомилась з довідками № 11-0170-1411 від 26.09.2014 р. та №11-1/70-2 від 07.11.2014 р., які були надані боржником за вимогою державного виконавця про нібито сплачені ним аліменти за період з 01.03.2013 р. по 31.08.2014 р., проте в цих довідках відсутня інформація щодо сплати аліментів за період з початку роботи боржника в Росії, тобто з 14.09.2010 р. по 01.03.2013 р. З метою встановлення заборгованості по сплаті аліментів за неврахований період з 14.09.2010 р. по 01.03.2013 р. представник стягувача 08.12.2015 року звернувся до ВДВС Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, проте у відповідь отримав листа від 12.05.2015 р. з розрахунком заборгованості за період з жовтня 2014 р. по серпень 2015 р.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року в задоволенні скарги стягувача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 07 липня 2016 року повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.159), у тому числі через свого представника за довіреністю (а.с. 10-11) ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, стягувач ОСОБА_2 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки стягувача ОСОБА_2 за присутністю представника останньої ОСОБА_3 та державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга стягувача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги стягувача на бездіяльність державного виконавця у цій справі, керувався ст. ст. 293, 386-389 ЦПК України та виходив із відсутності підстав визнавати дії державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. щодо неправильного складання розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу неправомірними та зобовязувати її вчиняти додаткові дії щодо складання повного та обґрунтованого розрахунку, оскільки цей розрахунок зроблено (а.с.48 звор.).

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно Енергодарський міський суд Запорізької області в силу вимог ст. ст. 383-385 ЦПК України мав право розглядати вищезазначену скаргу стягувача ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця щодо нездійснення розрахунку аліментів за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року, який перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області.

Проте, при розгляді цієї скарги судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню апеляційним судом з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, встановлено, що стягувачем в особі її представника було подано уточнену скаргу (а.с.125-127), яку було прийнято судом першої інстанції до провадження у цій справі у судовому засіданні 21 квітня 2016 року (журнал а.с. 135-136), та в якій стягувач просила визнати бездіяльність державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. незаконною та зобов'язати вже старшого державного виконавця Плотнікову М.В. скласти розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року.

Проте, суд першої інстанції на це належної уваги не звернув та розглянув дану справу саме за первісною скаргою стягувача (а.с.1-2), в якій стягувач просила визнати бездіяльність державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. незаконною та зобов'язати державного виконавця Кулбаєву Ю.Г. скласти розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції, що є предметом оскарження у цій справі, була постановлена судом першої інстанції 28 квітня 2016 року, а ОСОБА_4 не є державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні з 31 березня 2016 року (а.с.128), суд першої інстанції визнав правомірними дії державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г., а не бездіяльність, про яку зазначав скаржник у своїй скарзі у цій справі; вважав зробленим розрахунок аліментів за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року, про який просив стягувач, при цьому, посилаючись в обґрунтування останнього на розрахунок державного виконавця (а.с.48 звор.), який фактично є розрахунком аліментів за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року).

А в силу вимог ст. 386 ч. 3 ЦПК України якщо суд встановить, що особа, бездіяльність якої оскаржується, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, державним виконавцем у провадженні якого перебуває з 31 березня 2016 року дане виконавче провадження, є державний виконавець Плотнікова М.В.

Проте, у матеріалах цієї справи відсутня ухвала суду першої інстанції про залучення до участі у цій справі державного виконавця Плотнікової М.В.

Як й відсутня у матеріалах цієї справи ухвала суду першої інстанції у цій справі про залучення до участі у цій справі боржника ОСОБА_5

Хоча згідно із п. 17 постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»: згідно із ст. 26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи; до участі у справі як заінтересовані особи залучається інша сторона виконавчого провадження (у даному випадку це має бути боржник ОСОБА_5В.), оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

При вищевикладених обставинах, доводи стягувача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді питання суд першої інстанції має врахувати вищезазначені апеляційним судом процесуальні порушення розгляду цієї скарги у суді першої інстанції, усунути останні, а також на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України має сприяти повному та всебічному зясуванню обставин наявності (відсутності) у державного виконавця правових підстав та обовязку для проведення розрахунку аліментів за період з 14.09.2010 року по 01.03.2013 року за заявою стягувача від 08 грудня 2015 року, а, відповідно, наявності (відсутності) правових підстав у суду першої інстанції для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця.

Також встановлено, що ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 275,61 (а.с.143).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року у цій справі скасувати.

Питання переданий на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8