Справа № 344/8268/16-ц
Провадження № 2/344/3977/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача 1 ОСОБА_2

відповідача 2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй на праві власності належить квартира № 32, що знаходиться у місті Івано-Франківську, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення), будинок № 1а. У даній квартирі, окрім позивача, зареєстровані діти її сестри ОСОБА_5 племінниці ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Відповідачі протягом тривалого часу у даній квартирі не проживають, проте згоди на зняття з реєстрації у добровільному порядку не дають. За таких обставин позивач просить визнати ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4особами, які втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: місто Івано-Франківськ, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення)АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач 1 ОСОБА_2 у судовому засіданні суду пояснила, що дійсно протягом 8 років у даній квартирі не проживає, проте знятися з реєстрації не бажає, оскільки зареєструватися за іншим місцем проживання у неї немає можливості, вирішення позовних вимог поставила на розсуд суду.

У судовому засіданні відповідач 2 ОСОБА_4 суду пояснила, що у квартирі позивача не проживає з 2007 року.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 квітня 2012 року, позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 27 вересня 2008 року, спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири № 32 в місті Івано-Франківську по бульвару Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення), будинок № 1а (а.с. 4, 6).

Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 ім. Пушкіна (бульвар Визволення) в місті Івано-Франківську (а.с. 5).

На квартиру № 32, розташовану за адресою: місто Івано-Франківськ, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення), будинок № 1а, складений технічний паспорт (а.с. 7-8).

Відповідно до довідки, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Північне-2012» та будинкової книги, у квартирі АДРЕСА_2 ім. Пушкіна (бульвар Визволення) в місті Івано-Франківську зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9-13).

ОСОБА_7 померла 27 вересня 2008 року (а.с. 14).

Позивач здійснює оплату комунальних послуг (а.с. 16-23).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі без поважних причин понад термін, встановлений статтею 405 Цивільного кодексу України, і не користуються спірною квартирою. Ці обставини відповідачі у судовому засіданні не оспорювали.

Сторони заперечували наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами стосовно обставин права користування спірним житлом.

Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно частини другої статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Донька відповідача 1 ОСОБА_6 досягла дванадцяти років, тому її місцем проживання є місце проживання її батьків

У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідачів поважними відсутні, а також враховуючи, що право користування житловою площею у неповнолітньої ОСОБА_8 є похідним від її батьків, дійшов висновку, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4необхідно визнати особами, які втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: місто Івано-Франківськ, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення)АДРЕСА_1, задовольнивши позовні вимоги частково.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 26, 405 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-61, 77, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: місто Івано-Франківськ, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення)АДРЕСА_3.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: місто Івано-Франківськ, бульвар Північний ім. Пушкіна (бульвар Визволення)АДРЕСА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 листопада 2016 року.

Повний текст рішення суду складений 04 листопада 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко