Справа № 302/391/14-ц
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2016 року м. Ужгород
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:
Головуючого судді: Бисага Т.Ю.
суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,
при секретарі: Рогач О.Я.,
за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4І, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Міжгірської селищної ради про скасування рішення виконкому Міжгірської селищної ради та виділення 2/3 частки майна у спільній частковій власності,
В С Т А Н О В И Л А:
26 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить прийняти дану заяву до розгляду та постановити рішення, яким скасувати рішення №18 від 12.04.2010 р. виконавчого комітету Міжгірської селищної ради про зміну цільового призначення будівель, яким погоджено зміна цільового призначення частини будівлі по вул. Промислова, 3 смт. Міжгір'я та виділити йому в натурі 2/3 частки майна у спільній частковій власності, яке знаходиться за адресою: вул. Промислова, 3 смт. Міжгір'я.
12.02.2015 р. судом винесено рішення по суті заявлених вимог позивача та позивача за зустрічним позовом. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року вищевказане рішення було скасовано та прийнято нове рішення по суті позовних вимог.
Додатковим рішенням Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року в задоволенні вимоги про скасування рішення №18 від 12.04.2010 р. виконавчого комітету Міжгірської селищної ради про зміну цільового призначення будівель, яким погоджено зміна цільового призначення частини будівлі по вул. Промислова,3 смт. Міжгіря - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати додаткове рішення Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.
Зокрема, стверджує, що відповідач ОСОБА_2 отримав незаконне право на збільшення своєї частки у майні, що є спільною частковою власністю, об'єкт реконструкції виділено в окремий об'єкт нерухомого майна без згоди іншого співвласника.
В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі.
Відповідач та представники проти задоволення апеляційної скарги заперечили.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, - виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради прийнято рішення №18 від 12.04.2010 р. про зміну цільового призначення будівель, яким погоджено ОСОБА_2 зміну цільового призначення частини будівлі по вул. Промислова, 3 смт. Міжгіря з міні пекарні під зал для проведення урочистих подій без зміни конструктивних елементів, з виділом такого в окремій обєкт нерухомого майна та зареєструвати зміни цільового призначення будівлі в Міжгірському ПТІ.
Наявність вказаної вище згоди виконавчого комітету Міжгірської селищної ради жодним чином не вплинуло та не впливає на права та інтереси ОСОБА_1 чи будь-кого іншого.
Наявність вказаної вище згоди виконавчого комітету Міжгірської селищної ради також не вплинуло та не впливає правовстановлюючі документи сторін у справі. Вказані правовстановлюючі документи залишились чинними, частки сторін збереглись в повній мірі, приміщення, яке використовує ОСОБА_2 не виділено в окремий об'єкт і не може бути виділене поки співвласники не проведуть розподіл його в натурі.
На сьогоднішній день, зміни цільового призначення не зареєстровані, що підтверджується матеріалами справи та самим ОСОБА_1
Таким чином не доведено самого факту порушення прав ОСОБА_1
Крім того, використання приміщення другого поверху, як залу для проведення урочистих подій свідчить про узгодження розподіл спірного об'єкта саме на умовах усної домовленості між сторонами.
Так, відповідно до ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу, вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із того, що приймаючи рішення № 18 від 12.04.2010 року виконком діяв в межах своїх повноважень, наданих йому статтею 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».
Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є реальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому враженні.
Стаття 358 ЦК, що дозволяє сторонам укласти договір про порядок користування спільним майном і робить його обов'язковим для осіб, що купують частку у спільній частковій власності на майно, регулює саме порядок здійснення права часткової власності. Тобто порядок користування спільною частковою власністю без її розділу в натурі. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному з співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки у праві спільної власності на будинок. Але виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідають належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділом конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності. При реалізації власником правомочності щодо розпорядження майном, до яких відносяться, в тому числі, виділ частки в натурі згідно зі ст. 364 ЦК і розділ майна згідно зі ст. 367 ЦК, умови такого договору не є обов'язковими.
ОСОБА_4 із тим, рішенням виконкому, що є предметом судового розгляду, відповідачу ОСОБА_2 виділено об'єкт реконструкції у окремий об'єкт нерухомого майна.
На переконання колегії, в даному випадку виконком вийшов за межі наданих повноважень.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року було проведено остаточний поділ майна з визнанням права власності на нерухоме майно позивача та відповідача.

За таких обставин, колегія вважає, що додаткове рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року змінити, а саме викласти в такій редакції: п.1.1 рішення №18 від 12.04.2010 року Міжгірської селищної ради в частині виділу належного ОСОБА_2 приміщення в окремий обєкт нерухомого майна визнати недійсним.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його постановлення і може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді