Справа № 222/736/16-ц
Провадження № 2/222/202/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

при секретарі Гранкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Нікольської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.05.2015 року померла їх мати ОСОБА_3, якій на підставі біржового контракту №В-510 від 31.05.2001 року, посвідченого Азовською універсальною товарною біржою, належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (Леніна) в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області. Право власності матері на зазначену квартиру було зареєстроване у Володарському БТІ 03.07.2001 року. Після смерті матері, у встановлений законом строк, вони звернулися до нотконтори за місцем відкриття спадщини, з заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину їм було відмовлено. Просили суд визнати право власності в порядку спадкування після смерті матері 03.0505.2015 року на квартиру АДРЕСА_2.

Позивачі та їх представник за договором адвокат ОСОБА_4, представник відповідача до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, крім того позивачі та їх представник заяви про підтримання позовних вимог, представник відповідача про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є синами ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 402941, виданим Володарським райвідділом РАГС Донецької області від 20.06.1996 року, актовий запис №48 та свідоцтвом про народження серії І-НО № 402943, виданим Володарським райвідділом РАГС Донецької області від 20.06.1996 року, актовий запис №49 відповідно.

ОСОБА_3 померла 03.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №326273, виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Розівського РУЮ у Запорізькій області від 05.05.2015 року, актовий запис №53.

З договору купівлі-продажу біржового контракту №В-510 від 31.05.2001 року, реєстраційного посвідчення Володарського БТІ від 03.07.2001 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3. На імя ОСОБА_3 видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4.

Згідно правового змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії від 02.12.2015 року №810/02-31, №811-02-31 ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 після смерті 03.05.2015 року ОСОБА_3, оскільки в якості правовстановлюючого документу на квартиру надано біржовий контракт, який не відповідає вимогам закону.

З довідки Розівської держнотконтори від 13.06.2016 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті 03.05.2015 року ОСОБА_3 зверталися ОСОБА_2, ОСОБА_1, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотконтори не надходили, випадків усунення від спадкування не встановлено.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На момент укладання біржового контракту (договору купівлі продажу) В-510 від 31.05.2001 року, майнові і пов'язані з ними особисті немайнові відносини громадян регулювалися Цивільним кодексом Української РСР 1963 року (надалі - ЦК 1963 року).

Стаття 225 ЦК 1963 року передбачала, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

З інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що вказана квартира належала ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Суліменко .В. на підставі свідоцтва про право власності від 02.12.1999 року.

Відповідно до ст.128 ЦК 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.227 ЦК 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен був бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягло недійсність договору.

10.12.1991 року набрав чинності Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Відповідно до змісту постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року №1957-ХІІ, законодавчі акти України повинні були бути приведені у відповідність із Законом України «Про товарну біржу».

Відповідно до ст.15 ЗУ ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на час укладання договору купівлі - продажу №В-510 від 31.05.2001 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню і вважаються укладеними з моменту реєстрації на біржі.

Склад осіб, які є сторонами договору купівлі-продажу №В-510 від 31.05.2001 року, на думку суду, відповідає вимогам, передбаченим ст. 225 ЦК 1963 року та ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на час укладання договору).

Також, суд приймає до уваги той факт, що відповідно до ч.2 ст.227 ЦК 1963 року, договір купівлі-продажу квартири підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

На той час, відповідну державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснювали державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади відповідно до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 р. №56.

Як вже зазначалося, згідно реєстраційного посвідчення виданого 03.07.2001 року Володарським БТІ Володарського району Донецької області на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 (Леніна) в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського району Донецької області належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі біржового контракту № В-510 від 31.05.2001 року про що зроблено запис в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 2557/440.

Таким чином суд приходить до висновку, що біржовий контракт № В-510 від 31.05.2015 року, укладений на Азовській універсальній товарній біржі, є правовстановлюючим документом, оскільки він укладений з дотриманням вимог законодавства, яке діяло на той час, а отже у ОСОБА_3, як покупця за вказаним договором, виникло право власності на квартиру АДРЕСА_6, крім того, воно було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду або підтверджували право власності на домоволодіння іншими особами суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема й визнання права.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволеню, їх право власності на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом визнання права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.5, 16, 372, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Володарської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Є.Вайновська