Справа № 6-122/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Цесельській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про розстрочку виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.11. 2015 року позов було задоволено та в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Mitsubishi (Митсубиши) та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості цього автомобіля в розмірі 41946,24 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.11. 2015 року залишено без змін.

26.02.2016 року представник боржника звернувся до суду з заявою, в якій просив розстрочити виконання рішення суду на 36 місяців та стягувати з ОСОБА_2 щомісячно 1165 грн. в рахунок погашення заборгованості, посилаючись на її складне матеріальне становище, відсутність доходу, обтяження її фінансового становища іншими кредитними зобов'язаннями, наявність на утриманні доньки та онуків, що ускладнює, на їх думку, виконання рішення.

Представники заявниці в судовому засіданні підтримали заяву з викладених в ній підстав.

Стягувач проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на невиправдано тривалий строк, на який заявник просила розстрочити виконання рішення суду, та зауважив на наявність майна, за рахунок якого боржник має можливість погасити борг, а також на її працездатність та наявність доходів у її чоловіка та родини доньки, яка разом зі своїм чоловіком та двома дітьми проживає окремо та має окремий дохід.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, враховуючи інтереси як боржника, так і стягувача, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин справи, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення.

При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення суд виходить з міркувань доцільності та об'єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником.

Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для розстрочки виконання рішення суд не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, розстрочка має бути компромісом між заінтересованими сторонами. Вирішуючи питання про розстрочку, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

При цьому Верховний Суд України в пункті 10 постанови №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Складне матеріальне становище боржника, несприятлива фінансова ситуація не відносяться до таких обставин, які утруднюють виконання рішення, визначених статтею ст.373 ЦПК України, і не є підставою для розстрочки виконання рішення.

Зокрема, розстрочка суми заборгованості у розмірі 41946,24 грн. шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 1165 грн. близько 3 років - з квітня 2016 року по березень 2019 року є такою, що порушує права стягувача на своєчасне отримання коштів.

Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, а суд, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, не може змінювати суті винесеного у справі рішення.

Разом з тим, заявниця, звертаючись із заявою про розстрочку виконання рішення суду, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не надала доказів, які мали підтвердити дійсний майновий та фінансовий стан боржника, що є предметом дослідження під час розгляду питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду, в той же час її посилання на неможливість в повному обсязі виконати рішення суду у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем не підтверджується належними та допустимими доказами, а у відповідності до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інших фактів, які мали підтвердити наявність обставин, що перешкоджали б боржнику виконати рішення суду, вказано не було.

Таким чином, для розстрочки виконання даного рішення суд не вбачає підстав у вигляді наявності виняткових обставин, так як заявницею не надано достатніх обґрунтувань своєї заяви, а також жодних доказів щодо ускладнення виконання рішення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку, суд виходить із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, і підстав для задоволення заяви не вбачає.

Керуючись ст. 373 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: