22-ц/775/573/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Вайновська О.Є.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14 " липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Лоленко А.В., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Зал Ю.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, усунення від права на спадкування, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати її чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1, який згідно з заповітом від 29 червня 1999 року вона заповідала своєму сину ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом або за законом після смерті матері не звертався, свідоцтва про право на спадщину не отримував, однак прийняв її фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті. Крім цього мати чоловіка ОСОБА_5 з грудня 2012 року хворіла та знаходилась на утриманні свого сина. Просила встановити юридичні факти: - факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; - факт перебування на утриманні. Оскільки в прізвищах її чоловіка та його матері ОСОБА_5 є розбіжності, а саме прізвище чоловіка ОСОБА_4, а його матері - ОСОБА_5 просила встановити юридичні факти родинних відносин та приналежності заповіту.

Крім цього, вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_4 При зверненні до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті чоловіка, їй стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 видано сину її чоловіка, тобто онуку ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_3 Проте вважає, що оскільки її чоловік фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, то відповідач, як онук спадкодавця права на спадщину не набув, свідоцтво про право на спадщину, яке він отримав, необхідно скасувати як недійсне, припинити його право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Крім того, посилається на те, що вчасно відповідач з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі до нотаріальної контори не звернувся, рішенням Володарського районного суду Донецької області йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач скористався своїм правом на прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, однак в подальшому дане рішення було скасоване, рішенням апеляційного суду Донецької області в позові ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено.

Також просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті його батька , оскільки він з батьком не спілкувався, ніякої допомоги під час хвороби йому не надавав.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на домоволодіння АДРЕСА_1, припинити право власності ОСОБА_3

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково : визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 2015 року ,видане приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Донецької області Майшмаз С.Ф. на ім*я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, реєстраційний № 480 .В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог : встановлення факту того, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір*ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_4 його матері ОСОБА_5 з моменту припинення роботи та до ІНФОРМАЦІЯ_6 ; встановлення факту належності заповіту від 29 червня 1999 року зареєстрованого за реєстраційним № 1543 державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори В.Пірго -ОСОБА_4 ; встановлення факту проживання ОСОБА_4 з спадкодавцем ОСОБА_5 на момент її смерті ; усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4; визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння та задовольнити позовні вимоги у вказаній частині повністю з тих підстав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та порушено вимоги матеріального права.

Рішення суду в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 червня 2015 року ,виданого приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Донецької області Майшмаз С.Ф. на ім*я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5,зареєстроване за № 480 залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону ,тому підстав для його скасування немає.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2006 року ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

У свідоцтві про народження ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, «ОСОБА_5» записана як мати .

ОСОБА_5 на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області № 2-457/06 від 29 серпня 2006 року на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 Володарського району Донецької області .

Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори 29 червня 1996 року реєстраційний № 1543 ОСОБА_5 все належне їй майно, а також все те, що буде їй належати на день її смерті заповіла ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Володарського районного суду Донецької області № 222/489/15-ц від 18 травня 2015 року відповідачу ОСОБА_3 встановлено додатковий строк на 3 місяці для прийняття спадщини, що залишилась після смерті бабусі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

11 червня 2015 року відповідачу ОСОБА_3як онуку видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, розташованими на земельній ділянці належній Володарській селищній раді Володарського району Донецької області за адресою: Донецька область, Володарський район, смт. Володарське, провулок Ближній, № 3, посвідчене приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Донецької області 11 червня 2015 року ,реєстровий №480 .

Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване 11 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 реалізував своє право на спадкування, прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ч.1 ст.1272 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 вересня 2015 року скасовано рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Володарської селищної ради Володарського району Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5- відмовлено .

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та перебування на утриманні судом першої інстанції з урахуванням вимог ч.1.ст.10,ч.1.ст.11 та ст.60 ЦПК України встановлено,що відповідно до інформації Володарського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 03 червня 2015 року за № 39-880 ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується відміткою в її паспорті .

З копії паспорту ОСОБА_4, довідки ЖКП від 30 березня 2015 року вбачається, що з 29 листопада 2005 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначала , що встановлення вказаних юридичних фактів їй необхідно для прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_4

Відповідно до п.2 ч.1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України, ст.3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Постійним місцем проживання є зареєстроване з дотримання встановленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці, в якій особа проживає понад 6 місяців протягом року. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документи, до яких вносяться відомості про місце поживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні. Тобто місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Як роз*яснено в п. 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Крім цього, з Постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування « № 6 від 01.03.2013 року вбачається, що заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Дослідивши надані докази в їх сукупності ,суд дійшов висновку про тимчасове проживання ОСОБА_5 у зв*язку із погіршенням стану здоров*я з сином ОСОБА_4, відхилив ,як доказ акт №230 від 25 липня 2015 року КСН «Машиностроителей» про проживання ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою АДРЕСА_2 з грудня 2012 року по липень 2013 року , оскільки він згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, може бути доказом постійного проживання із спадкодавцем лише в разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання.

Суд першої інстанції надав оцінку поясненням допитаних свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та дійшов правильного висновку про недоведеність факту постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами,у зв*язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини,спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини .

Матеріали справи свідчать ,що суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача щодо факту постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та встановив тимчасове проживання ОСОБА_5 разом з сином та невісткою позивачем по справі. Акт № 230 від 25 липня 2015 року не свідчить про безспірність постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не є належним доказом прийняття ОСОБА_4 спадщини.

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині ґрунтуються на особистому тлумаченні нормативних актів та не спростовують висновків суду .

Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Заяву про прийняття спадщини в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК ОСОБА_4 після смерті матері не подавав, спадкові права не оформлював, що свідчить про відсутність наміру прийняти спадщину в порядку передбаченому законодавством.

Об*єктивних і належних доказів, обумовлених ч.3 ст. 1268 ЦК, позивачем суду не надано.

Судом встановлено,що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 серпня 2015 року за № 148/02-31 приватний нотаріус Володарського районного нотаріального округу Донецької області відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд врахував , що померлий чоловік позивача ОСОБА_4 не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, а вимога ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті чоловіка перебуває у прямому зв*язку із набуттям ним права на спадщину після смерті ОСОБА_5, та дійшов висновку ,що вимога позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка не підлягає задоволенню.

З такими висновками погоджується апеляційний суд ,оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону .

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування ОСОБА_5 на утриманні сина ОСОБА_4 через недоведеність вимог ,суд першої інстанції зазначив,що відповідно до довідки УПФУ у Володарському районі Донецької області від 18 вересня 2015 року (а.с.79) розмір пенсії ОСОБА_5 з 2012-2013 роках становить близько 1900 грн. З довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_4 вбачається, що середньомісячна заробітна плата в 2011-2013 роках складає близько 3 000 грн. Оцінивши докази в їх сукупності ,суд дійшов висновку ,що доводи позивача про те,що дохід її чоловіка ОСОБА_4 був значно більший ніж дохід його матері - ОСОБА_5, а також, що допомога, яка надавалась, була для ОСОБА_5 постійним і основним джерелом засобів до її існування, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту родинних відносин її чоловіка ОСОБА_4 та його матері - ОСОБА_5 та факту належності правовстановлюючого документу заповіту, в якому різняться прізвища матері та сина: «ОСОБА_5» та «ОСОБА_4» суд виходив з того,що в позовній заяві позивач посилається на те, що встановлення даних юридичних фактів їй необхідно для прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_4Проте, як встановлено судом, сторони заповіту ОСОБА_5 та її син ОСОБА_4 померли, спадкування за заповітом не відбулося. Крім того, судом відмовлено у задоволені вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та у визнанні за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, а тому встановлення фактів родинних відносин та належності правовстановлюючого документу не породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином суд повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов*язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов*язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з*ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Суд першої інстанції встановив ,що чоловік позивача ОСОБА_4 мав діагноз цироз печінки, варикозне розширення вен стравоходу, хронічний холецистит та хронічний панкреатит .

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 471832 від 24 березня 2014 року ОСОБА_4 з 21 березня 2014 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням та він може виконувати роботу на дому.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 суд посилався на положення ч.5 ст.1224 ЦК і керувався тим,що позивачем не доведено факту,який би підтверджував доводи позивача стосовно умисного ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_4 та факт того ,що ОСОБА_4 був у безпорадному стані та потребував такої допомоги від сина.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування ,суд першої інстанції посилався на те,що позивач не надав належних і допустимих доказів у розумінні ст.57-60 ЦПК України та у відповідності до вимог ст.60 ЦПК не довів ті обставини ,на які посилається як на підставу своїх вимог.

Висновки суду у вказаній частині відповідають обставинам справи та дослідженим доказам і не спростовуються доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для усунення ОСОБА_3 від спадщини.

Підстави для припинення права власності визначені в ст. 346 ЦК України і їх перелік не є вичерпним. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов*язує ліквідацію права власності взагалі або перехід його до іншої особи. При цьому одні й ті ж самі юридичні факти можуть одночасно бути підставами припинення права власності у однієї особи, й підставами виникнення права власності у іншої.

Вимогу про припинення права власності за відповідачем на домоволодіння АДРЕСА_1 позивач пов*язує з набуттям цього права за собою в порядку спадкування після смерті чоловіка та з вимогою про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом видане на ім*я відповідача 11 червня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на домоволодіння ,суд виходив з того,що у зв*язку з відмовою в задоволенні позову в частині вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка за ОСОБА_1 припинення права власності за відповідачем ОСОБА_3 не відбувається.

Відповідно до ст. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі зокрема свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Задовольняючи вимогу про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Володарського району Донецької області 11 червня 2015 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на домоволодіння № 3 по провулку Ближньому в смт. Нікольське Володарського району Донецької області, державну реєстрацію буде скасовано на підставі рішення суду. Тому вимога про припинення права власності не ґрунтується на законі та задоволенню не підлягає.

З вищенаведеного апеляційний суд вважає правильним висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог через необґрунтованість та недоведеність вимог.

Доводи апеляційної скарги не належать до тих підстав,з якими процесуальне законодавство пов*язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Ніяких нових обставин чи доказів,які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене , апеляційний суд вважає,що з*ясувавши в повному об*ємі обставини справи , перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку,суд першої інстанції ухвалив рішення , що відповідає вимогам закону . Висновки суду обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами .

Наведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують ,зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст.212 ЦПК України , виключне право оцінки доказів належить суду ,який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням ,що грунтується на всебічному,повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності,керуючись законом .

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права,порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: