Справа № 758/1541/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що АДРЕСА_1 належить йому на праві власності. З 06.09.1997 по 22.11.2013 сторони перебували у шлюбі. Позивач вказав, що в даній квартирі зареєстровані та проживають він, відповідачка, їх донька. Крім того, позивач вказав на те, що комунальні послуги оплачуються ним одноособово, відповідачка таких витрат не несе. Позивач наголосив на тому, що в 2013 році ним було сплачено за житлово-комунальні послуги 4335,96 грн., у 2014 - 4606,30 грн., у 2015 - 4244,90 грн., оплата за газопостачання у 2015 році - 547,80 грн. та послуги домофона - 138 грн. Тому позивач і звернувся до суду та просив стягнути з відповідачки 1/2 частину сплачених ним коштів, а саме 6936,48 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в сумі 551, 21 грн.

Позивачем було збільшено розмір позовних вимог, а саме він просив стягнути з відповідачки кошти в сумі 8239,15 грн., мотивуючи тим, що ним одноособово сплачувались кошти за житлово-комунальні послуги і за 2016 рік.

Відповідачка не погодившись з позовом, подала до суду заперечення на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що нею сплачуються рахунку за телефон та інтернет, а також санітарно-гігієнічний стан у квартирі підтримує вона з донькою. Крім того, зазначила, що вона чорнобилець ІІ категорії, у зв'язку з чим має пільги на квартирну плату та комунальні послуги, якими і користується її колишній чоловік.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що надавала кошти позивачу.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.07.2001 (а.с. 48).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2013 розірвано шлюб між сторонами, який було укладено 06.09.1977 (а.с. 49).

З даних довідки Ф-3 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 79).

З наданих суду квитанцій вбачається, що позивачем в 2013 році за житлово-комунальні послуги сплачено 4335,96 грн., у 2014 - 4606,30 грн., у 2015 - 4244,90 грн., у 2016 - 1302,67 грн., оплата за газопостачання у 2015 році - 547,80 грн. та послуги домофона - 138 грн. (а.с.а.с. 50-78, 103-107).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, обов'язком споживача є оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 162 Житлового Кодексу України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачем заявлено позовні вимоги в межах строку позовної давності.

Так, з відповідачки належить стягнути грошові кошти, виходи з її частки від кількості зареєстрованих повнолітніх осіб, що становить 8239,15 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 151,21 грн.

На підставі ст.ст. 256, 257, 526 ЦК України, ст. 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 8239,15 грн., сплачений судовий збір в сумі 551,21 грн., а всього стягнути 8790 (вісім тисяч сімсот дев'яносто) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька