АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/676/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2041/16Головуючий у 1-й інстанції Горошко А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, який збільшила заявою від 01.06.2016, до ТОВ «Гадячсир» про стягнення 40 000 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку..

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у сумі 7 018 грн. 92 коп. з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь держави судовий збір всумі 551 грн. 20 коп.

Позивачка оскаржила в апеляційному порядку рішення в частині стягнення з ТОВ «Гадячсир» на її користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 7018.12 грн.

Вважає, що районним судом не взято до уваги постанову ВСУ від 21.01.2015 року у српаві № 6-195цс15, та положення ст.ст. 116,117 КЗпП України.

Також, заперечує прийняту до уваги судом довідку ТОВ «Гадячсир» № 433 від 01.06.2016 року та витяг з табелю використання робочого часу за січень місять 2016 року по адмінперсоналу ТОА «Гадячсир», відповідно до яких вона не працювала на підприємстві 18.01.2016 року, оскільки дана довідка відображає недостовірну інформацію.

Заслухавши доповідь судді, пдоводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працювала у відповідача на посаді менеджера із збуту у відділі маркетингу та 18.01.2016 року на підставі наказу № 9-КГ від 18.01.2016 року року звільнена за угодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП. /а.с. 7, 8/.

Довідкою ТОВ «Гадячсир» № 433 від 01.06.2016 року та витягом з табелю за січень місяць 2016 року по адмінперсоналу ТОВ «Гадячсир» підтверджується, що ОСОБА_3 18.01.2016 року не працювала /а.с. 30, 32/.

Відповідно довідки про доходи № 438 від 02.06.2016 року, виданої ТОВ «Гадячсир» нарахована заробітна плата ОСОБА_3 за листопад та грудень 2015 року склала 8 578,64 грн., середньоденна заробітна плата складає 194,97 грн. /а.с. 31/. Заборгована заробітна плата ОСОБА_3 погашена повністю 01.06.2016 року /а.с. 33/.

Частково задовольняючи позов та стягуючи на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за еріод з 07.04.2016 по 01.06.2016р. в сумі 7018,92грн., районний суд виходив з того, що позивачка у день звільнення не працювала, доказів відповідно до ст.60 ЦПК України на підтвердження звернення з відповідною вимогою про виплату належних їй сум не надала, тому днем такої вимоги є день отримання відповідачем позову 06.04.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, грунтуються на всебічному з'ясуванні фактичних обставин та вірному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм права.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Пленуму №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Висновки суду першої інстанції щодо визначення дня вимоги працівника про проведення розрахунку, з якого обраховано період затримки розрахунку та сума середнього заробітку, - відповідають нормам статей 116, 1 17 КЗпП України та викладеним роз'ясненням Пленуму ВССУ.

Посилання позивачки на те , що довідка видана ТОВ «Гадячсир» № 433 від 01.06.2016 року та витяг з табелю використання робочого часу за січень місяць 2016 року по адмінперсоналу товариства містить недостовірну інформацію не грунтуються на належних та допустимих доказах. Натомість відповідачем доведено, що відомості , зазначені у Витязі та у самому табелі повністю відповідають даним, що бралися для нарахування заробітної плати ОСОБА_3 (розрахунковий листок за січень 2016 року). При цьому вона не заперечувала щодо нарахування та розміру заробітної плати, яка їй виплачена 01 червня 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, зводяться до викладу з інформації, яка не має відношення до предмету та підстав позов, томудо уваги колегією суддів не приймаються.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ Т.О. ОСОБА_4 Чумак

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1