Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/198/16Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко П.П.
Пр. № 22-ц/778/3415/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (надалі Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № ABJLRX04400093, укладеним 16.12.2007 року, станом на 15.12.2015 року у розмірі 13515,78 грн., яка складається із: 485,50 грн. заборгованості за кредитом; 47,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 242,36 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 11620,57 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина); 619,80 грн. (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором №ABJLRX04400093 від 16 грудня 2007 року у розмірі 1895,21 грн., з яких: 485,50 грн. заборгованість за кредитом; 47,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 242,36 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 619,80 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку суму сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Станом на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом зазначене заочне рішення суду першої інстанції за заявою відповідача не переглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні в оскаржуємій частині, Банк у своїй апеляційній скарзі просив заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року змінити в частині відмови у задоволенні позову; в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову;в іншій рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою Банку апеляційним судом відкрито (а.с. 56), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 60).

У судове засідання 08 листопада 2016 року повідомлена апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74 -77 ЦПК України (а.с. 64-65, 76) відповідач ОСОБА_2 вдруге не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом за відсутністю відповідача ОСОБА_2 за присутністю представника Банку за довіреністю (а.с.77) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно вирішивши цю справу по суті рішенням в оскаржуємій частині, відмовивши у задоволенні позову Банку у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 11620,57 грн., разом із тим помилково обґрунтував свою відмову Банку в цій частині позовних вимог застосуванням спливу спеціального строку позовної давності за відсутності у матеріалах цієї справи заяви відповідача ОСОБА_2 про її застосування.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення суду згідно зазначаються:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Судом першої інстанції в оскаржуємій частині рішення було правильно встановлено, що умовами кредитного договору № ABJLRX04400093 від 16.12.2007 року, укладеного між сторонами у цій справі - Банком та ОСОБА_2 (а.с. 6-13), передбачено право нараховувати пеню за несвоєчасність виконання зобовязань позичальником ОСОБА_2 за цим договором.

Банк у цій справі просив стягнути з ОСОБА_2 пеню у сумі 11620,57 грн. (розрахунок а.с. 5), яку він нарахував відповідачу на підставі умов вищезазначеного кредитного договору станом на 15.12.2015 року за несвоєчасність виконання останньою будь-яких із зобовязань, передбачених цим договором, зокрема заявою та Умовами: пп. 3.2.2 (погашення кредиту), 3,2.3 (сплати відсотків) (а.с. 12).

Однак, суд першої інстанції не мав права застосовувати у цій справі спеціальний строк позовної давності в якості відмови у задоволенні цих вимог Банку до відповідача про стягнення пені у цій справі без заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування останнього. Оскільки, це суперечить вимогам ч.ч. 3.4 ст. 267 ЦК України та не узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15 та у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, яка є обовязковою для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що Банком у цій справі до відповідача ОСОБА_2 також було заявлено позовні вимоги про стягнення з останньої на користь Банку штрафів за вищезазначеним кредитним договором: 500 грн. фіксована частина та 619,80 грн. - процентна складова, передбачених п. 5.3 умов за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором (а.с. 12), які суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь Банку за рішенням суду у цій справі.

При цьому, рішення суду першої інстанції у цій частині Банком в апеляційному порядку не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Оскільки, відповідно до ст. 303 ЦПК ч. 1 України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у стягненні за вищезазначеним кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 у цій справі пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 11620,57 грн. з посиланням на ст. 61 Конституції України та правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка є обовязковою для застосуванням загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України та за змістом якої:

«Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення».

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 11620,57 грн. слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій частині позовних вимог; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено та апеляційним судом не переглядалось.

В силу вимог ст. 88 ч.1, 5 ЦПК України Банк в разі задоволення його апеляційної скарги лише частково при вищевикладених обставинах, не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору (а.с.50), понесених ним при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року по цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 11620,57 грн. змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій частині позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено та апеляційним судом не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, в якій воно було предметом апеляційного перегляді, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5