Провадження № 2/760/4838/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 липня 2016 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву Громадської організації «Батьки за вакцинацію» до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

06.07.2016 Громадська організація «Батьки за вакцинацію» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації.

Позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 119 ЦПК.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 119 ЦПК позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

З положень статті 3 ЦПК випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, передумовою права на пред'явлення позову є обставини, з якими закон пов'язує наявність чи відсутність права конкретної особи на звернення до суду з позовом.

Частина перша статті 30 ЦПК визначає, що «сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач».

Позивач - це особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суб'єктивною передумовою виникнення у позивача права на пред'явлення позову є наявність у нього юридичної заінтересованості. Юридична заінтересованість означає, що звернутися до суду за судовим захистом права чи інтересу може лише особа, якій, на її думку, це право чи інтерес належить.

Однак, позивач у своїй позовній заяві не обґрунтував наявність у нього суб'єктивного матеріального права на звернення до суду з цим позовом, не вказав яке його право порушено, а також не зазначив докази, що підтверджують цю обставину.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд обмежений у праві витребувати докази щодо підстав виникнення спірних правовідносин між сторонами у судовому засіданні.

Крім цього, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) (пункт 12)».

З матеріалів справи випливає, що автором публікації «ІНФОРМАЦІЯ_1» є ОСОБА_2.

Однак у своїй позовній заяві Громадська організація «Батьки за вакцинацію» зазначила відповідачем лише - ОСОБА_1, який є власником інтернет-порталу ІНФОРМАЦІЯ_2, на якому була розміщена оспорювана публікація.

Таким чином, позивачу належить визначитися з колом відповідачів, з урахуванням вимог встановлених нормами чинного законодавства.

Частина п'ята статті 119 ЦПК передбачає, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач додав до позовної заяви платіжне доручення № 9 від 24.05.2016 про сплату судового збору у розмірі 542 грн. та квитанцію № 0.0.578782850.1 про сплату судового збору у розмірі 600 грн.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що «відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору (пункт 26)».

На доданому до позовної заяви платіжному дорученню № 9 від 24.05.2016 про сплату судового збору у розмірі 542 грн. відсутні підпис уповноваженої посадової особи банку, скріплений печаткою установи банку та відмітка про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Крім цього, під час здійснення перевірки зарахування судового збору за платіжним дорученням № 9 від 24.05.2016 у розмірі 542 грн., за допомогою комп'ютерної програми АСДС «Д-3» було встановлено, що сплата судового збору за вищезазначеною квитанцією до спеціального фонду Державного бюджету України не підтверджена.

Таким чином, платіжне доручення № 9 від 24.05.2016 про сплату судового збору у розмірі 542 грн. не є належним доказом оплати судового збору.

Абзац 2 частини третьої статті 6 Закону «Про судовий збір» передбачає, що «у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, складає 1 розмір мінімальної заробітної плати, тобто 1 378 грн.

З позовної заяви випливає, що позивач подав цивільний позов, в якому об'єднав дві самостійні вимоги немайнового характеру, однак оплатив судовий збір у розмірі 600 грн.

Таким чином, позивачу належить доплатити судовий збір у розмірі 2 156 грн. Реквізитами для сплати судового збору є: розрахунковий рахунок №0010, отримувач коштів УДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: ГУ ДК у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу:*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті). Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Солом'янський районний суд міста Києва.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК «суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали».

Враховуючи вищезазначене, позовну заяву належить залишити без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання нової, належним чином оформленої позовної заяви, її копій та копій доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також належного доказу сплати судового збору.

Керуючись статтями 119, 120, 121 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву Громадської організації «Батьки за вакцинацію» до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л. В. Шевченко