Провадження № 2/161/674/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

ПАТ « Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивують тим, що 14.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір №0205/0508/55-010 про надання споживчого кредиту в сумі 18000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних на строк з 14.05.2008 року по 14.05.2018 року включно. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта-Банк»» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В забезпечення виконання зобовязань вказаного договору 14.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки та прийнято від останньої в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Соборності, буд. 38 «а», кв. 27. В порушення зобовязань укладеного договору споживчого кредиту станом на 06.04.2015 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість в розмірі 285 032 (двісті вісімдесят пять тисяч тридцять дві) грн. 37 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 246 880,09 грн. та відсотки 38 152,29 грн. Зважаючи на ті обставини, що 05.06.2015 року позивачем направлялись на адресу відповідача по справі вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, проте зобовязання, щодо погашення заборгованості не виконані, а тому банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 50,1 кв.м житловою площею 28,2 кв.м., яка розташована за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Соборності, буд.38 «а», кв.27, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, а також визнати за ПАТ «Дельта-Банк» право власності на вищезазначену квартиру.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідач та її представник в дане судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що сума боргу значно нижча ніж вартість іпотечного майна.

В судове засідання третя особа не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності учасників процесу, що не зявилися з урахуванням поданих ними пояснень.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір №0205/0508/55-010 про надання споживчого кредиту в сумі 18000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних на строк з 14.05.2015 по 14.05.2018 року включно (а.с.6-14).

Договором передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати відсотків та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, в тому числі прострочення сплати чергового платежу.

Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 систематично грубо порушує умови Кредитного договору, зокрема, в частині сплати кредиту та відсотків за його користування.

Станом на 06.04.2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором №0205/0508/55-010 від 14.05.2008 року становить 285 032 (двісті вісімдесят пять тисяч тридцять дві) грн. 37 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 246 880,09 грн. та відсотки 38 152,29 грн. (а.с.22).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі кредитного договору, 14.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки. (а.с.19-21).

Предметом вказаного договору іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Соборності, 38 «а», квартира 27, що є власністю ОСОБА_2. Договором також передбачено право іпотекодержателя на задоволення вимог по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки, перехід права власності на квартиру, надіслання вимоги іпотекодавцю (п. 2.2.1).

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» передало право вимоги ПАТ «Дельта Банк» в тому числі щодо даного кредитного та іпотечного договорів.

Згідно висновку № 7648 від 23.09.2016 року судової оціночно-будівельної експертизи дійсна вартість житлової квартири АДРЕСА_1 а в м. Луцьку станом на день проведення експертизи становить 792400 грн. (а.с. 219-226).

Отже наведені обставини дають підстави зробити висновок про те, що вартість іпотечного майна квартири, яка належить іншим особам відмінним від боржника, і на яке просить звернути стягнення позивач ПАТ «Дельта Банк», більш як у чотири рази перевищує суму кредитної заборгованості, яка погашається боржником ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 39 цього Закону суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в у п. 41 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Враховуючи наведені обставини, а саме загальну суму заборгованості позичальника, яка в три рази є меншою від вартості іпотечного майна, суд вважає, що сума заборгованості за кредитним договором та вартість іпотечного майна є неспівмірними, порушення ж кредитного зобовязання боржником ОСОБА_3 не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечне майно відповідача.

Крім того варто зазначити, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 цього Закону зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 631, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4