Справа № 755/7758/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання дій Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича неправомірними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявського А.М. під час здійснення виконавчого провадження № 50562780 при примусовому виконанні судового рішення за виконавчим листом № 755/29264/14 виданого 16.03.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва та скасувати постанови державного виконавця про накладення штрафу, про стягнення виконавчого збору і про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Вимоги скарги мотивує тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та ухвалено виселити його з квартири АДРЕСА_1.

Відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 50562780 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.03.2016 року.

Заявник зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_4 та його матір'ю ОСОБА_5 і належить їм в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2006 року. У даній квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають з 11.04.2006 року. Він у цій квартирі ніколи не проживав, його майно там відсутнє, а тільки час від часу він відвідував свою матір, яка зважаючи на досить похилий вік потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою № 917 від 21.04.2016 року, виданою Поліклінікою № 1 Дніпровського району м. Києва.

29 квітня 2016 року йому зателефонував головний державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявський А.М. та попросив з'явитись до приміщення ДВС де повідомив, що відносно нього було відкрите виконавче провадження № 50562780 і під розписку вручив постанову від 26.04.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виведенням в окремі провадження постанову про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та постанову про накладення штрафу.

Вказані дії головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявського А.М. вважає незаконними, а постанови від 26.04.2016 року про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафу такими, що підлягають скасуванню, оскільки державний виконавець всупереч вимог ст. ст. 25, 75, 78 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив добровільного виконання рішення суду, не переконався в отриманні ним постанови про відкриття виконавчого провадження та відразу приступив до документального оформлення примусового виконання, складання відповідних актів та постанов.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та викладені у ній обставини.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявський А.М. в судовому зсіданні просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її надуманість та безпідставність, пояснив, що всі виконавчі дії проводилися ним у відповідності до вимог закону та інструкції з організації примусового виконання рішень, крім того, скаржником пропущено процесуальний строк звернення до суду, що є підставою залишити скаргу без розгляду.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Заявник у заяві вказує, що про наявність спірних постанов державного виконавця він дізнався 29.04.2016 року після телефонного дзвінка державного виконавця та особистого його візиту до Відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві, при цьому скарга подана до суду 06 травня 2016 року. Доказів щодо спростування вказаних обставин матеріали виконавчого провадження не містять.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання заявника про поновлення встановленого законом процесуального строку звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин.

Судом також встановлено, що 16.03.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/29264/14-ц про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24, 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

18 березня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявським А.М. на підставі заяви стягувача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50562780 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, якою боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 15 днів з моменту винесення постанови (а.с. 23, 27, 28).

Судом безспірно встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 року ОСОБА_1 була отримана 12.04.2016 року (а.с. 29, 30).

Також 12 квітня 2016 року скаржник отримав вимогу державного виконавця про виконання рішення суду в строк до 15.04.2016 року, у якій також було зазначено про те, що перевірку виконання рішення суду про виселення призначено на 15 квітня 2016 року на 13 год. (а.с. 38, 39). Дані обставини ОСОБА_1 в судовому засіданні визнано.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

15 квітня 2016 року о 13 год. 05 хв. державним виконавцем було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт, у якому зазначено про те, що рішення суду не виконано, доступ до приміщень квартири надано не було (а.с. 31).

Заявник просить виключити з числа доказів даний акт державного виконавця від 15.04.2016 року з посиланням на його неправдивість, при цьому пояснив, що 15.04.2016 року у квартирі знаходилися його матір та представник матері, проте до них ніхто не приходив, при цьому на дверях було залишено виклик до державного виконавця за яким він з'явився 18 квітня 2016 року та написав пояснення про те, що за адресою АДРЕСА_1 він не проживає та ніколи не проживав (а.с. 78).

Проте суд приймає до уваги вищевказаний акт державного виконавця від 15.04.2016 року у якому зазначено про невиконання у добровільному порядку рішення суду боржником, оскільки у спростування викладених у акті обставин будь яких доказів суду не надано, акт складався та підписувався за участю двох понятих, до того ж ОСОБА_6 пояснив, що 15 квітня 2016 року, тобто коли державний виконавець перевіряв стан виконання рішення суду про виселення, він у квартирі АДРЕСА_1 не знаходився.

Порядок виконання рішення суду про виселення боржника визначений ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», частинами 1-3 якої передбачено, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

15 квітня 2016 року державним виконавцем на підставі вищевказаного акту від 15.04.2016 року було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 340 грн. за невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду, згідно положень ст. ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 33, 34).

Суд не може розцінювати, як добровільне виконання рішення суду ОСОБА_1 його письмове пояснення державному виконавцю від 18.04.2016 року у якому зазначено про те, що скаржник по АДРЕСА_1 не проживає та ніколи не проживав, оскільки дані обставини, у тому числі щодо його виселення з квартири, стягувачем не підтверджені, до того ж обставини проживання та необхідність виселення заявника встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва, яке обов'язкове до виконання (а.с. 12-15, 40).

З пояснень заявника, вимогу державного виконавця від 15.04.2016 року, якою призначено проведення виселення на 26.04.2016 року, він не отримував та про таке виселення його повідомив державний виконавець особисто 18.04.2016 року. Проте у матеріалах виконавчого провадження наявне відстеження пересилання поштових відправлень з якого убачається, що така вимога адресату ОСОБА_1 була вручена особисто 22.04.2016 року (а.с. 42, 42-1).

26 квітня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1, про що складено акт державного виконавця, відповідно до якого рішення суду було виконано, а саме виселено ОСОБА_1 з вказаної квартири (а.с. 43). Акт підписаний стягувачем, боржником та понятими. При підписанні акту заявником зауваження не подавалися. Отже, виконання рішення суду проводилося у примусовому порядку.

На підставі акту державного виконавця від 26.04.2016 року державним виконавцем 26.04.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 50562780 (а.с. 81, 82).

У зв'язку з проведенням примусового виконання рішення суду державним виконавцем 26.04.2016 року винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 020 грн., відповідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», та постанова про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на загальну суму 445 грн. 20 коп., відповідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 44-47).

За викладених обставин вимоги скарги щодо неправомірних дій державного виконавця не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України „Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, ст. ст. 73, 383-388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги про оскарження дій Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні виконавчого провадження № 50562780.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/29264/14 виданого 16.03.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про виселення ОСОБА_1 та скасування постанови про накладення штрафу від 15.04.2016 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 26.04.2016 року та постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 26.04.2016 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п»яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя