Ухвала
іменем україни
23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Фаловської І.М., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернополя (далі КЕВ м. Тернополя) звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у нього на балансі перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1 , який належить Міністерству оборони України. На даний час кімнату № 22 у вказаному вище гуртожитку займають відповідачі. Дане житлове приміщення було надано ОСОБА_1 на час проходження ним військової служби. Після звільнення зі служби, ОСОБА_1 на квартирному обліку у Збройних Силах України не перебуває. Крім того, відповідачі не сплачують за комунальні послуги, а ОСОБА_1 тривалий час перебуває за кордом.
Враховуючи викладене, КЕВ м. Тернополя просило визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним вище жилим приміщенням, на підставі статей 71, 72 ЖК України.
Рішенням Чортковського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі КЕВ м. Тернополя, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Судами встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить Міністерству оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Тернополя.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а 22 квітня 2004 року його звільнено у запас за скороченням штату.
Під час проходження військової служби ОСОБА_1 була надана кімната у гуртожитку по АДРЕСА_2 , яку він займає на даний час.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2011 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову КЕВ м. Тернополя до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення з кімнати АДРЕСА_3 за безпідставністю позовних вимог.
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у відповіді від 28 жовтня 2015 року повідомив про те, що перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_1 не виявлено.
Відповідно до наявних у маралах справи квитанцій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплачували за комунальні послуги за користування спірним житлом, зокрема, 14 вересня 2015 року та 02 грудня 2015 року.
Комісіями КЕВ м. Тернополя у період з 05 травня 2015 року до 07 серпня 2015 року здійснювались перевірки факту проживання ОСОБА_1 і членів його сім`ї у кімнаті АДРЕСА_4 у вказаному вище гуртожитку. Відомості у вказаних актах свідчать про те, що відповідачі постійно у гуртожитку не проживають, однак навідуються по разу-два на місяць.
Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом статей 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Під час вирішення питання про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причин такої відсутності.
За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, акти комісії КЕВ м. Тернополя, складені у період з 05 травня 2015 року до 07 серпня 2015 року, в силу вимог ст. 60 ЦПК України не є належними та допустимими доказами на підтвердження відсутності відповідачів у спірній кімнаті без поважних причин, оскільки з них вбачається, що останні навідуються в указане житлове приміщення по разу-два на місяць
Разом з тим, доводи КЕВ м. Тернополя, що ОСОБА_3 більше п`яти років проживає закордоном спростовуються повідомленням Державної прикордонної служби України від 28 жовтня 2015 року, згідно якого відповідач державний кордон України не перетинав.
Також суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що зареєстроване за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, зокрема, квартиру та Ѕ частину житлового будинку, не свідчить про відсутність відповідачів у спірному житловому приміщенні.
Крім того, надані відповідачами квитанції, які судом досліджені та яким надана належна оцінка, спростовують доводи позивача, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не сплачують за надані комунальні послуги.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК УРСР.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Разом з тим, КЕВ м. Тернополя було заявлено позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спірного житлового приміщення саме з підстав, передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя відхилити.
Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська
О.В. Кафідова
О.В. Умнова