Справа № 296/7054/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

при секретарі Івашко Т.А., Козловець І.О.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

30.06.2015 р. до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування 18/200 ідеальних частин житлового будинку по вул. Леваневського, 34 у м. Житомирі, який був укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 27 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 332.8. та повернення у власність ОСОБА_4, 18/200 ідеальних частин будинку по вул. Леваневського, 34, які він успадкував на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Житомирською нотаріальною конторою 20 вересня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 5-1528.

В обґрунтування позову зазначила, що 05 вересня 2013 року між нею, та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ТП№ 106341.

До реєстрації шлюбу вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з березня 2003 року, за час спільного проживання вона народила доньку ОСОБА_2, 27 лютого 2004 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2008 року вони з чоловіком і старшою донькою постійно мешкали в квартири АДРЕСА_1, яку він успадкував на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2007 року. Реєстрацію місця проживання за вказаною квартирою ОСОБА_4 було здійснено 31 липня 2010 року, а нею - 03 вересня 2013 року.

У вересні 2013 року вони з дитиною виїхали до Ізраїля на лікування з метою завагітніти вдруге, однак у її відсутність відповідач здійснив відчуження квартири на підставі договору дарування частини житлового будинку, який був укладений між ОСОБА_4 і його батьком - ОСОБА_7 27 серпня 2014 року.

Про дані обставини їй стало відомо, коли після смерті ОСОБА_7 його дружина - ОСОБА_5 заявила свої права на спадкове майно померлого. 3а життя ОСОБА_8 склав заповіт, за умовами якого все майно переходить у власність ОСОБА_5.

Вважає, що укладення договору дарування 18/200 ід. частин квартири, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 суперечить інтересам її з відповідачем малолітніх дітей, зміст правочину суперечить Цивільному кодексу Україні та іншим актам цивільного законодавства.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні на підставі того, що при укладені вищезазначеного договору були порушені права дітей.

Представники відповідача ОСОБА_11, ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним, а також, що всі необхідні обставини були перевірені нотаріусом при укладанні правочину.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні позову покладалась на розсуд суду (а.с.45).

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 174).

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, та дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ТП№ 106341 ( а.с 11).

До реєстрації шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з березня 2003 року. За час спільного проживання ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_13, 27 лютого 2004 року ( а.с 14). 07 грудня 2014 року в них народилася друга дитина - ОСОБА_3 ( а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2007 р. ОСОБА_4 успадкував 18/200 частини житлового будинку № 34, що знаходиться по вул. Леваневського в м. Житомирі, що належала ОСОБА_14, яка померла 28.04.2005 р. ( а.с.7).

Відповідно до довідки КВЖРЕП №13 від 09.06.2015 р. неповнолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_15 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2 в кв.2.

( а.с.20).

27.08.2014 р. ОСОБА_4 передає безоплатно у власність ОСОБА_7 18/200 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою Житомирська обл., м. Житомир вул. Леваневського, буд. 34. ( а.с.9-10).

Згідно з ч.2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР).

Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Після набрання чинності Цивільним кодексом України, право користування житловим приміщенням членами сімї власника отримали назву сервітуту (ст. 401 ЦК). Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам ( інколи - іншим родичам),

Згідно з пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, у разі укладання правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органів опіки та піклування на укладання таких договорів.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, ч. 1 і ч. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не можу суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а правочин, що вчиняється батьками не може суперечить інтересам їхніх малолітніх дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочин) недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З викладених підстав суд вважає позов є обґрунтованим, а тому задовольняє його.

Керуючись ст .ст. 29, ч.1,6 ст. 203, 215, 216, 401, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 18/200 ідеальних частин житлового будинку по вул. Леваневського, 34 в м. Житомирі, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, 27.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за №3328.

Повернути у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, 18/200 ідеальних частин будинку по вул. Леваневського, 34 в м. Житомирі, які він успадкував на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Житомирською нотаріальною конторою 20.09.2007 року і зареєстрованого в реєстрі за №5-1528.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. І. Драч