Справа № 522/2724/16-ц
Провадження № 2/522/3900/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» Філії «Інфоксводоканал» про розірвання договору водопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (далі по тексту філія «Інфоксводоканал») про розірвання договору водопостачання, посилаючись на те, що він мешкає в квартирі АДРЕСА_1 й з метою отримання послуг по водопостачанню 03.12.2014 року уклав договір №45935 з Філією «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс» про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення (далі по тексту Договір), відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання щодо надання послуг централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, а також централізованому відведенню гарячої води. Позивач зазначив, що відповідно до п.7.3 Договору цей договір може бути розірваний достроково у наступних випадках: зникнення потреби в отриманні послуг чи відмови Споживача від користування послугами Виконавця; переходу права власності або права користування на квартиру іншій особі; невиконання сторонами умов договору та вимог діючого законодавства України; виникнення споживацької заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці. При цьому згідно з п. 7.2 Договір вважається щорічно продовженим, на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення його строку від жодної із сторін не буде письмово заявлено щодо його розірвання чи необхідності перегляду.

Позивач зазначив, що в листопаді 2015 року він звернувся з листом до філії «Інфоксводоканал» з вимогою розірвати Договір, оскільки більше не мав бажання отримувати послуги, проте йому було відмовлено з причин того, що на його, позивача, особовому рахунку виникла заборгованість у розмірі 3191,18 гривень. При цьому жодних розрахунків, які б підтверджували достовірність вимог філії «Інфоксводоканал» не було надано.

Позивач вважає, що чинне законодавство встановлює пріоритет виконання умов Договору, що закріплені між сторонами правовідносин в п.7.3. Договору. При цьому посилається на положення до п.6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір, та на положення ст.651 ЦК України, згідно яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить суд розірвати Договір №45935 від 03.12.2014 року про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення квартири №30, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Варненська, 9, укладений між Філією «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс» та ним, ОСОБА_1

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, зазначивши, що підставою для одностороннього розірвання договору може бути доведений факт невиконання стороною зобов'язань за договором або наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, й вважає, що філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» виконує умови Договору у повному обсязі без будь-яких порушень договірних відносин та не вбачає істотних змін обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Крім того, представник відповідача вважає, що викладені в п.7.3. Договору умови про розірвання Договору позивачем не підтверджені, а у випадку їх наявності за змістом п.7.3 Договору ці умови не є обовязковими для дострокового розірвання договору.

Відповідач вказує на те, що у позовній заяві позивач посилається на причину розірвати Договір, як небажання отримувати послуги з водопостачання та водовідведення, в той час як в листі, з яким він звертається до філії «Інфоксводоканал» з вимогою про розірвання Договору, позивач посилався на п.7.2 Договору, що на думку відповідача, є незаконною підставою для розірвання договору, як у розумінні умов самого Договору, так і у розумінні норм діючого законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та це не заперечується сторонами, що позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1 і є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються Філією «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс».

03.12.2004 року між ОСОБА_1, як споживачем, та Філією «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс», як виконавцем, було укладено договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення за № 45933.

Сторони спору не заперечують укладення Договору та отримання позивачем послуг по водопостачанню, Договір не оскаржують.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Згідно ч.6 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено можливість зміни чи розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому законодавець зазначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також діючим законодавством передбачена зміна або розірвання договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України. Зміна обставин є істотною якщо вони змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали його на інших умовах.

В листопаді 2015 року позивач звернувся до відповідача листом із вимогою розірвати Договір, посилаючись на п.7.2 Договору, яким визначено дію Договору з 01.09.2008 року. Відповідач листом № 0-547 від 11.12.2015 року відмовив позивачу розірвати Договір, посилаючись, зокрема, на те, відповідно до п. 7.5 Договору умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обовязковим укладанням письмового документу, а у звязку з тим, що до укладення договору водоканал фактично виконував свої обовязки за договором, надавав послуги з водопостачання та водовідведення, як виконавець послуг, з 01.09.2008 року проводилися нарахування водокористування та споживачем здійснювалися оплати за надані послуги, то включення п. 7.2 в договір є обґрунтованим та такими, що підтверджує отримання споживачем послуг.

Згідно п.7.3 Договору цей договір може бути розірваний достроково у наступних випадках:

- зникнення потреби в отриманні послуг чи відмови Споживача від користування послугами Виконавця;

- переходу права власності або права користування на квартиру іншій особі; невиконання сторонами умов договору та вимог діючого законодавства України;

- виникнення споживацької заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що не має бажання отримувати послуги від Філії «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс», в той же час посилається на пункт 7.3. Договору, в якому перелічені підстави для розірвання Договору й не вказує конкретну підставу розірвання договору. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач відмовляючись від послуг відповідача не ставить питання щодо припинення водопостачання до свої квартири та відповідного технічно безпечної експлуатації обладнання по водопостачанню в багатоквартирному будинку.

З огляду на вищевикладені обставини, норми матеріального права, виходячи з недоведеності позивачем правових підстав для розірвання Договору, суд не вбачає порушення вимог діючого законодавства при укладенні Договору між Філією «Інфоксводоканал ТОВ «Інфокс» і ОСОБА_1 та підстав, викладених у ст.651 ЦК України для розірвання Договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Керуючись ст.ст.626,627,638,651,714 ЦК України, ст.ст.10,11,60,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» Філії «Інфоксводоканал» про розірвання договору водопостачання відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя 13.07.2016