АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3223/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/903/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Троян Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку подає військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Військовий комісар Тернопільського обласного військового комісаріату полковник ОСОБА_2 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким позов ОСОБА_3 до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Вирішено скасувати резолютивну частину, після слів «Постановили», пункт 4 рішення спільного засідання командування та Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №14 від 11 листопада 2015 року, щодо відмови ОСОБА_3 про перенесення дати постановки на квартирний облік.

Зобов`язати Житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 перенести дату постановки на квартирний облік ОСОБА_3 зі складом сім`ї трьох осіб у списку загальної черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, пов`язану з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу у Збройних Силах України - у військовій частині НОМЕР_1 , де з 06.10.1992 року перебував на квартирному обліку зі складом сім`ї - три особи, що підтверджується довідкою №132 виданою 08.12.1999 року ВЧ НОМЕР_1 та визнається сторонами.

У 1999 році ОСОБА_3 був переведений до військової частини НОМЕР_2 ( м. Тернопіль) та 07.01.2000 року подав до житлової комісії ВЧ НОМЕР_2 рапорт про зарахування його та членів його сім`ї: дружину ОСОБА_5 1965 р.н. та сина ОСОБА_6 , 1987 р.н. на квартирний облік, зазначивши про інформацію, щодо його перебування на квартирному обліку з 02.10.1992 року у ВЧ НОМЕР_1 .

27.07.2000 року на спільному засіданні житлової комісії та командування в/ч НОМЕР_2 вирішено зарахувати майора запасу ОСОБА_3 з складом сім`ї три особи: дружини ОСОБА_5 , 1965 р.н. та сина ОСОБА_6 , 1987 р.н. на квартирний облік з 03.03.1995 року та включення в списки осіб, які користуються правом на одержання житла в в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з протоколу №7.

У 2002 році ОСОБА_3 був звільнений з військової служби у запас із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок фонду військової частини. 06.11.2002 року ОСОБА_3 на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 подав рапорт про включення його в списки осіб для отримання позачергового житла у зв`язку звільненням зі служби за станом здоров`я. 25.11.2002 року на спільному засіданні житлової комісії та командування в/ч НОМЕР_2 вирішено включити майора запасу ОСОБА_3 з складом сім`ї три особи : дружина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 в список для позачергового одержання житлового приміщення з 25.11.2002 року, що підтверджується витягом з протоколу №4.

26.08.2011 року на спільному засіданні житлової комісії та командування в/ч НОМЕР_2 вирішено внести зміни в склад сім`ї майора ОСОБА_3 та зарахувати на квартирний облік ОСОБА_3 , 1963 р.н., його дружину ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_6 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , 2001 р.н. в списки військовослужбовців, які мають право на позачергове одержання житлового приміщення з 25.11.2002 року.

11.07.2011 року ОСОБА_3 звернувся до житлової комісії військової частини НОМЕР_3 з заявою зарахувати в загальний термін перебування його на квартирному обліку період перебування його на обліку в іншому гарнізоні з 06.10.1992 року та проханням перенести його у загальній черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов в/ч НОМЕР_2 з 06.10.1992 року.

Рішенням спільного засідання житлової комісії та командування в/ч НОМЕР_2 , яке оформлене протоколом №76 від 22.07.2011 року було відмовлено ОСОБА_3 в зарахуванні в загальний термін перебування його на квартирному обліку період перебування на обліку в іншому гарнізоні з 06.10.1992 року та у перенесенні в черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Згідно інформації наданої 14.09.2015 року Квартирно-експлуатаційним відділом м.Тернопіль, ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку в Тернопільському гарнізоні складом сім`ї 4 особи ОСОБА_3 , 1963 р.н., його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_6 , 1987 р.н. та ОСОБА_7 , 2001 р.н. в загальній черзі з 03.03.1995 року (станом на 01.09.2015 року за №41), в позачерговій (звільнений за станом здоров`я) з 25.11.2002 року (станом на 01.09.2015 року за №16).

29 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про зарахування йому в загальний термін перебування на квартирному обліку період перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в іншому гарнізоні з 06 жовтня 1992 року та перенесення його, у загальній черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.03.1995 року на 06.10.1992 року.

Згідно протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.11.2015р. №14, ОСОБА_3 відмовлено в клопотанні про перенесення дати постановки на квартирний облік в Тернопільському ОВК з 03.03.1995 року на 06.10.1992 року відповідно до п.2 наказу МО України від 03.02.95 №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України».

Відмовляючи позивачу у перенесенні дати квартирного обліку з 03.03.95р. на 06.10.92р., житлова комісія Тернопільського обласного військового комісаріату керувалася наказом МО України від 03.02.95 №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житлом в Збройних Силах України», яким обмежено час зарахування на квартирний облік у випадку переміщення по службі, не раніше 03 березня 1995р.

Однак суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що обмеженнями, встановленими вищезазначеним рішенням житлового органу, порушується право позивача на житло, передбачене ст.47 Конституції України, Житловим Кодексом України, ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили», ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист.

Згідно положень ст. 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 43 ЖК України черговість надання жилих приміщень визначається часом взяття на облік.

Згідно п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за № 470, громадяни вважаються взятими на квартирний облік :.. за місцем роботи з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації… / у Збройних Силах житловою комісією військової частини, установи, організації/ і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» й пунктом 32 Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно пункту 26 Порядку, - військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із : збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються і правом першочергового або позачергового одержання житла.

Аналогічного змісту вимоги містяться і в пункті 3.7. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577).

У зв`язку з прийняттям наказу Міністра оборони України від 06.10.2006р. №577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», наказ № 20 від 03.02.1995р. втратив чинність, а згідно рішень Конституційного Суду України від 05.04.2001р. у справі № 1-16/2001 та від 02.07.2002р. у справі 1-8/2002, закони та інші нормативно-правові акти України не поширюються на правовідносини включно, які виникли і закінчилися до набуття чинності таких законів та інших нормативно-правових актів.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним істотне порушення відповідачами житлових прав ОСОБА_3 неврахуванням того, що переміщення його по службі в Збройних Силах України відбувалося не за власним бажанням, а на підставі відповідних наказів уповноважених на те осіб Збройних Сил, а тому підставно прийшов до висновку про наявність правових підстав до поновлення позивача у черзі на отримання житла з дати постановки його на квартирний облік з 6 жовтня 1992р.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідачів на Наказ МО України від 03.02.95 №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житлом в Збройних Силах України», яким обмежено час зарахування на квартирний облік у випадку переміщення по службі, не раніше 03 березня 1995р., як такий що суперечить вимогам закону.

Разом з тим, часом зарахування на облік відповідач вважає штучно визначену дата - 03 березня 1995р., що є порушенням принципу рівності громадян. До того ж, встановлені в Наказі МО України від 03 лютого 1995р. №20 обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу, є обмеженням прав таких військовослужбовців за ознакою місця проживання.

Крім того наказ МО України від 03.02.95 №20 втратив чинність у зв`язку з прийняттям наказу МО України від 06 жовтня 2006р. № 577 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», а рішення керівника міністерства не повинні суперечити положенням чинного законодавства.

Відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі і висновок суду, яким встановлено, що позивач не пропустив строк позовної давності.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до поновлення позивача у черзі на отримання житла з дати постановки його на квартирний облік в КЕВ м. Тернопіль з 6 жовтня 1992р., узгоджуються з вищезазначкеними вимогагами закону та встановленими обставинами по справі.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що перенесення ОСОБА_3 черги квартирного обліку призвело до звуження обсягу його прав і у сфері проходження військової служби, а це суперечить положенням ст.17 Основного Закону України, Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Збройні Сили» та є неправомірним.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку подає військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: М.В. Ходоровський

Н.Б. Щавурська