Номер провадження: 22-ц/785/3927/16
Головуючий у першій інстанції Котова
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Южненський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_1, на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 29 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 54, що знаходиться за адресою: Одеська область м. Южне пр-т. Мира (Леніна),26.

В обґрунтування позову позивач та її представник посилались на те, що 13.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір дарування належної відповідачу 1/2 частини квартири № 54, що знаходиться за адресою: Одеська область м. Южне пр-т. Мира (Леніна), 26; з травня 2014 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, однак залишається в ній зареєстрованим, що порушує права позивача як власника всієї квартири.

Відповідач участі у розгляді справи не приймав.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника, проти позовних вимог позивача не заперечував.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_1,просить рішення суду від 29 березня 2006 рокускасувати і увалити нове про задоволення позову ОСОБА_1,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на ст. 405 ЦК України, виходив з того, що позивач є єдиним власником спірної квартири, що ОСОБА_2 визначався як співвласник житлового приміщення, але з 13.08.2015 року після укладеного договору дарування, став тільки членом сімї власника житла, втративши статус співвласника зазначеної квартири, що відповідач не надав суду належних доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу він не проживає в спірній квартирі.

Однак з такими висновками суду в межах оскарження погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам цивільно-процесуального закону рішення суду не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.08.2015 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір дарування належної відповідачу 1/2 частини квартири № 54, що знаходиться за адресою: Одеська область м. Южне пр-т. Мира (Леніна), 26;договір зареєстровано приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу в реєстрі нотаріальних дій за №1565 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.(а.с.15-17) Позивач на час розгляду справи є єдиним власником вказаної квартири.(а.с.98-99) За наданою позивачем копією акту, складеному та затвердженому в 2015 році, відповідач у спірній квартирі не проживає з травня 2014 року. (а.с.13) Згідно з довідкою про склад сімї та реєстрацію № 2504 від 20.08.2015 року у спірній квартирі значаться зареєстрованими ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто після відчуження своєї частки відповідач продовжує залишатися зареєстрованим у спірній квартирі. (а.с. 14; 15-17)

За змістом ст. ст. 317 ч. 1, 321ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, інакше як у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст.346 ч.1 п.1 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, у тому числі право володіння, користування та розпорядження майном.

Із довідки про склад сімї та реєстрацію вбачається, що сторони вселились у спірну квартиру одночасно в 1997 році. Згодом сторони набули на неї право власності в порядку приватизації, після чого їх право користування житлом було засноване на праві власності.(а.с.14,15-19)

Спірна квартира належала сторонам на праві спільної часткової власності, порівну, по ? частині. Після відчуження своєї частки квартири позивачу відповідач продовжував залишатися зареєстрованим у відчуженій ним частці квартири, і в якості члена сімї у спірну квартиру повторно не вселявся, та нової реєстрації не здійснював. Як вже зазначалося вище, відповідач з травня 2014 року вибув зі спірної квартири, протягом тривалого часу в ній не мешкає, перебуває в Москві, де ним у липні 2015р. була видана довіреність ОСОБА_4 на розпорядження своєю часткою квартири. Наявність реєстрації відповідача у зазначеній квартирі є перешкодою для позивача, як власниці, у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. А відтак, суд неправильно визначив сутність правовідносин між сторонами та норму права, яка їх регулює. У суду не було підстав вважати, що відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сімї власника, і що належить застосовувати правила ст. 405 ЦК України.

За розясненнями Постанови Вищого спеціалізованого Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.34) «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації…»

Оскільки ОСОБА_2 добровільно подарував позивачу свою частку квартири, тим самим позбувшись права власності на належну йому частку нерухомого майна, включаючи право користування, та за статусом є попереднім власником житла, відчуженого позивачу, то позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а відповідач ОСОБА_2 визнанню таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відтак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, неправильно визначив сутність правовідносин між сторонами, не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам у їх сукупності та взаємному звязку, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Помилкове посилання позивача в позовній заяві, окрім ст.ст.316,317 ЦК України, на ст.ст.71,107 ЖК України висновків колегія суддів не спростовують, оскільки колегія суддів виходить із викладених позивачем в позовній заяві фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 29 березня 2016 рокускасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 54, по пр-ту Миру (Леніна),26 в м. Южне Одеської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С.ОСОБА_5 Дрішлюк