Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/226/16-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 30 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Косигіної Л.М.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до приватного підприємства «ВК і К», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Провідна», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року,

встановила:

В лютому 2016р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом. Просили стягнути: з ПП «ВК і К» по 100000грн. моральної шкоди кожному; з ПАТ «СК Провідна» на користь ОСОБА_1 32488грн. матеріальної шкоди. Зазначили, що ОСОБА_3 13.09.2010р. о 06год.30хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись на 98км автодороги Київ-Чоп, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 під керуванням сина позивачів - ОСОБА_4, який помер на місці ДТП від отриманих тяжких тілесних ушкоджень. Завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню із ПП «ВК і К», з яким водій ОСОБА_3 на час ДТП перебував у трудових відносинах. Матеріальна шкода в розмірі 37488грн. підлягає відшкодуванню із ПАТ «СК «Провідна», де на час ДТП була застрахована цивільна відповідальність ПП «ВК і К». Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивачі зазнали в звязку з втратою сина.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначають, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_3 перебував з відповідачем у трудових відносинах. Вважають, що висновок суду про звільнення від відповідальності другого відповідача є помилковим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, вироком Коростишівського райсуду Житомирської області від 07.08.2015р. ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.286 КК України. 13.09.2010р. близько 0620 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС 198714 ПП «ВК і К», ОСОБА_3, рухаючись на 98 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомира, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля ЗАЗ 110307 д/н АМ 1481АМ під керуванням сина позивачів ОСОБА_4, який від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер на місці ДТП. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.1.5,2.3д,2.3б,2.9б,13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному звязку із виникненням ДТП та її наслідками.

Пунктом 2.2 ПДР України передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом.

Матеріалами справи доведено, що наказом ПП «ВК і К» №306-к від 09.09.2010р. ОСОБА_3 звільнений з роботи з 09.09.2010р. за угодою сторін - п.1ст.36 КЗпПУ, що підтверджується відповідним записом в його трудовій книжці, яка отримана ним 09.09.2010р. (книга реєстрації трудових книжок, проведення розрахунку 09.09.2010р. - відомість на виплату грошей №987 за вересень 2010р.)

Судом встановлено, що наказ про звільнення, запис в трудовій книжці на час розгляду справи є чинними, не визнавались недійсними та не скасовувались.

Наведене свідчить, що ОСОБА_3 на час ДТП 13.09.2010р. у трудових відносинах з ПП «ВК і К» не перебував, оскільки був звільнений з роботи 09.09.2010р.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 і ПП «ВК і К» 10.09.2010р. уклали договір оренди транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1., уклавши в цей же день акт прийому-передачі цього автомобіля. В той же день 10.09.2010р. вони уклали договір про надання транспортних послуг.

Проте, оскільки укладений між ПП «ВК і К» і ОСОБА_3 договір оренди транспортного засобу від 10.09.2010р., нотаріально не посвідчений, як того вимагає ч.2 ст. 799 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався, що він є нікчемним.

На підставі наведеного суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 керував належним ПП «ВК і К» автомобілем з дозволу останніх на підставі реєстраційних документів на автомобіль, посвідчення водія відповідної категорії.

Згідно з п.6 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання позивача та представника позивачів на довідку підприємства, характеристику, довідку пенсійного фонду, а також пояснення ОСОБА_3 в ході розгляду кримінального провадження, як на підтвердження його перебування в трудових відносинах з підприємством на час ДТП, не є достатніми належними і допустимими доказами таких обставин - наказ про звільнення не скасовувався, запис в трудовій книжці не визнавався недійсним.

Суд обґрунтовано визнав, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії задоволенню не підлягають, оскільки в страховому полісі від 21.02.2010р. застраховано цивільно-правову відповідальність ПП «ВК і К», інші особи в страховому полісі не вказані, тобто цивільно-правова відповідальність в даному випадку ОСОБА_3 на час ДТП не була застрахована.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п.п.11,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК позивачу та його представнику розяснено обовязок надати докази на підтвердження своїх вимог та наслідки невчинення таких процесуальних дій. З цією метою позивачам розяснювалось право на предявлення позовних вимог до винуватця ДТП, проте вони відмовились.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: