У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про реальний поділ домоволодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про реальний розподіл домоволодіння, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх з відповідачем мати ОСОБА_6, яка за життя склала заповіт, за яким 1/2 частину всього належного їй майна заповідала йому, а іншу 1/2 частину відповідачу ОСОБА_5

Вказував, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0425 га.

Зазначав, що у встановлений законом шестимісячний строк він та відповідач по справі звернулися з заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину.

Посилаючись на те, що на теперішній час між ним та ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, відповідач не має бажання розподілити спадкове майно в натурі по 1/2 частині кожному, а він в свою чергу заперечує проти користування нею проходом до своєї частини будинку через його земельну ділянку, а тому просить суд поділити домоволодіння, виділивши йому в натурі 1/2 частину спадкового майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, житловою площею 56,4 кв. м, загальною площею 103,0 кв. м, який складається з: літньої кухні, площею 26 кв. м, гаражу, площею 18,2 кв. м, навісу - 4,3 кв. м, вбиральні - 1 кв. м, гаражу, площею 17,6 кв. м, душу - 2,1 кв. м, а також інших споруд у вигляді огороджень, зливної ями, водоколонки, мощення та хвіртки; виділити йому 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0425 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0425 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, визнати право власності на виділену в натурі 1/2 частину спадкового майна.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся із касаційної скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 13 жовтня 2005 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0425 га за тією ж адресою.

Кожен із співвласників користуються відокремленими частинами будинку, які мають різні входи.

Такий порядок користування склався ще за життя спадкодавця ОСОБА_7, яка користувалася частиною, якою на теперішній час користується позивач.

Фактично між сторонами виник спір щодо користування спільною хвірткою, яка веде на територію домоволодіння.

Відповідно до висновку комісійної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №36/14 від 17 квітня 2014 року, проведеної приватним підприємством «Експерт-Борисфен», запропоновано дванадцять варіантів розподілу спірного домоволодіння, виходячи з розміру часток 1/2 та 1/2. При цьому, в ньому зазначається перелік робіт, який необхідно здійснити для перебудов спірного будинку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, з наступними змінами та доповненнями, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК УРСР).

У ст.100 ЖК УРСР визначено підстави та умови переобладнання і перепланування жилого будинку, для чого необхідно отримати дозвіл органу влади. За змістом цієї норми права та з урахуванням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N76, перепланування - це, зокрема, перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів.

Тобто у разі необхідності його переобладнання та перепланування, необхідний дозвіл виконкому місцевої ради, який має бути отриманий до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст.152 ЖК УРСР.

Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивачем не надано дозволу виконкому на переобладнання, перепланування та прибудови, тобто даний експертний висновок не було узгоджено сторонами з виконкомом, санітарно-епідеміологічною службою, органами пожежної безпеки, газопостачання та іншими органами.

При цьому, суд апеляційної інстанції, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме, сторонам неодноразово роз'яснювались вимоги ст.152 ЖК України, надався строк для отримання дозволу виконкому місцевої ради на переобладнання і перепланування спірного жилого будинку, неодноразово суд надсилав запити разом з висновком експертизи для отримання відповідного дозволу до органів місцевого самоврядування, ухвалою від 18 листопада 2015 року зобов'язував виконком Амур-Нижньодніпровської ради надати, передбачений законом, висновок, ухвалою від 23 грудня 2015 року зобов'язував виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати висновок щодо можливості здійснення переобладнань, однак усі запити та ухвали залишені без належного реагування.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук