У Х В А Л А

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про визнання правочинів недійсними, поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісної власністю подружжя та його поділ; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини: квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 автомобіля «Mercedes-Benz ML 320 cdi 4 matic», 2008 року випуску, колір чорний, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 cdi», 2007 року випуску, колір чорний, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіля «Mitsubishi L 200», 2008 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_7, кузов № НОМЕР_8, державний номерний знак НОМЕР_9.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини: квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 автомобіля «Mercedes-Benz ML 320 cdi 4 matic», 2008 року випуску, колір чорний, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 cdi», 2007 року випуску, колір чорний, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіля «Mitsubishi L 200», 2008 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_7, кузов № НОМЕР_8, державний номерний знак НОМЕР_9.

В іншій частині позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на Ѕ частин квартири АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, рішення Апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини четвертої статті 41 Конституції України, статей 60, 61, 63, 65, 70 СК України, статей 203, 215, 216, 321, 330, 368, 369, 387, 388 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 203, 215 та 388 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2011 року, 4 квітня 2012 року, 18 березня 2013 року, 23 вересня 2015 року, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого в незміненій частині погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив зокрема з того, що позов ОСОБА_4 у частині визнання недійсними договору іпотеки від 7 жовтня 2013 року та наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після нього, задоволенню не підлягає, адже ОСОБА_4 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.

Крім того, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_4 у задоволенні вимог про визнання права власності на спірне майно, адже норми статей 215, 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третім особам. Разом з тим суд врахував, що вимоги ОСОБА_4 мають речово-правовий характер, але нею застосовано зобов'язально-правовий спосіб відновлення порушеного права.

Водночас, відмовляючи в задоволенні решти позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено належних підстав для скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, проведеної 26 жовтня 2013 року та 12 лютого 2014 року. А також з того, що не встановлено обставин, які б стали підставою для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2011 року, 4 квітня 2012 року, 18 березня 2013 року, що надані заявником для порівняння, предметами позовів було лише визнання недійсними договорів іпотеки.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, позивач також заявив позовну вимогу про витребування майна із незаконного володіння.

Таким чином, оскільки у вказаних судових рішеннях правові висновки суду касаційної інстанції, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ухвалені у справах з іншими, ніж у даній, предметами спорів та ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то Верховний Суд України позбавлений можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року, що надана заявником як приклад, позивач також заявив позовну вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння. До того ж у цій постанові указано, що не встановивши, чи фактично позивач мав намір відчужувати належні йому спірні квартири та чи відповідає їх відчуження його волі, суд передчасно ухвалив рішення, яке законним вважати не можна. Разом з тим, без належного встановлення фактичних обставин справи вказаних у цій постанові, які мають правове значення для вирішення справи, зробити висновок про те, чи правильно застосовано судом статті 203, 215, 388 ЦК України неможливо.

Таким чином, оскільки постанова Верховного Суду України й указані в ній правові висновки та ухвала, про перегляд якої подано заяву, прийнята у справі з іншим, ніж у даній, предметом спору та ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то Верховний Суд України позбавлений можливості установити невідповідність ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Крім того, ОСОБА_4 просить поновити строк подання уточненої заяви про перегляд судових рішень, у поновленні якого немає необхідності, оскільки вищезазначена заява подана в межах строку, установленого у ЦПК України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про визнання правочинів недійсними, поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісної власністю подружжя та його поділ; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко