АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3941/16 Головуючий 1 інстанції: Полєхін А.Ю.
Справа № 635/7689/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі - Личак А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, посилаючись на те, що 08.12.2011 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 11375 швейцарських франків, який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 17 січня 2019 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки б/н від 17 січня 2008 року відповідно до п.1.1. якого відповідач ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому просить суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 436525,43 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на неї та стягнути судові витрати.

Представник позивача в суд першої інстанції не з'явився просив розглянути справу у його відсутність

Представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання Однак, відповідно до умов договору іпотеки від 17 січня 2008 року укладеного між сторонами, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено шляхом набуття на нього права власності тільки у випадку укладення окремого договору.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції були порушенні норми матеріального та процесуального права. Представник позивача зазначив, що судом першої інстанції не було надано оцінку факту наявності у іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки. Окремо зазначено, що в рішенні суду вказано, що представник позивача не був присутнім у судовому засіданні, але дана інформація не відповідає дійсності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося 15.05.2015 року до суду із позовом до ОСОБА_1 Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання на неї права власності за позивачем і передачі квартири йому у власність. Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилався на те, що 08.12.2011 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту № 0.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 11375 швейцарських франків, який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 17 січня 2019 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки б/н від 17 січня 2008 року відповідно до п.1.1. якого відповідач ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначав, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував і у нього виникла заборгованість за кредитом станом на 28.07.2015 року в сумі 436525,43 грн. У зв'язку з цим просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 436525,43 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого до позивача перейшли права вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується актом прийому-передачі документації за зазначеним договором від 06.03.2012 року.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1. частини 4 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено за цим договором.

Відповідно до п.4.2. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 38-39), згідно умов якого до позивача перейшли права вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується актом прийому-передачі документації за зазначеним договором від 06.03.2012 року (а.с. 40).

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1. частини 4 договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено за цим договором.

Відповідно до п.4.2. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору, Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.4. договору).

Частиною 5 договору сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про звернення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»або отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з наданої позивачем довідки від 28.07.2015 року, за відповідачем ОСОБА_1, станом на 28.07.2015 року наявна заборгованість по кредитному договору № 0 у загальному розмірі 18957,61 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ складає 436525,43 гривень.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом досудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в частині 5 договору іпотеки.

Аналізуючи надані сторонами докази суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням.

При таких обставинах ПАТ «Дельта Банк», на захист свого права мав би подати позов у відповідності до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, що відповідно надає відповідачу інший обсяг прав, як зокрема і при позасудовому врегулюванні, оскільки рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Договором іпотеки не передбачені підстави щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за позивачем, що й не передбачені чинним законодавством, суд дійшов висновку, що позов не доведений та не підлягає задоволенню.

Висновки суду співпадають з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 вересня 2016 року у справі №61243цс16, в який зазначено, що Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -