Справа № 159/2359/16-ц
Провадження № 2/159/889/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря - Канашкової О.М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, у якому прохав суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у справі, як з солідарних боржників, заборгованість за договорами позики - борговими розписками від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року у розмірі 541899,07 грн., що еквівалентно 21750 Дол.США з яких тіло боргу 373 723,50 грн., що еквівалентно 15000 Дол.США, а також відсотки за користування кредитними коштами в сумі 168 175,57 грн., що еквівалентно 6750 Дол.США.

У ході судового розгляду позивач відмовився від позову в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 у звязку з добровільним поверненням нею позивачеві частини боргу, що еквівалентно 8250 Дол.США і вказана відмова від позову була прийнята судом. Решту суму боргу позивач прохає стягнути з відповідача ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: 24 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від позивача у позику кошти в сумі 7000 доларів США з терміном повернення суми позики до 28 березня 2016 року на умовах оплати позичальниками винагороди за користування грошима у виді відсотків у твердій грошовій сумі 3150 доларів США з їх виплатою частинами, по 1050 доларів США щомісячно, до 28 числа кожного місяця, про що було складено відповідну боргову розписку, яка була підписана боржниками власноруч. Не виконавши взятих на себе зобовязань за борговою розпискою від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знову звернулись до позивача з проханням надати у позику грошові кошти і 02 березня 2016 року отримали від позивача у позику 8000 доларів США з терміном повернення суми позики до 02 червня 2016 року на умовах оплати позичальниками винагороди за користування грошима у виді відсотків у твердій грошовій сумі з їх виплатою частинами, по 1200 доларів США щомісячно, до 02 числа кожного місяця, у кількості трьох платежів, про що було складено відповідну боргову розписку, яка була також підписана боржниками власноруч.

У строки, обумовлені у боргових розписках, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за договорами позики не виконали, ні коштів, отриманих у позику в сумі 15000 доларів США, ні відсотків за користування кредитними коштами не повернули. Вказана обставина спонукала позивача звернутися до суду з даним позовом.

12 липня 2016 року ОСОБА_3 добровільно сплатила позивачеві частину боргу в розмірі 8250 доларів США, у звязку з чим позивач відмовився від позовних вимог до боржника ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 відмовляється від виконання своїх боргових зобовязань у добровільному порядку, у звязку з чим, з посиланням на норми ст. 526,536,625,1049,1050 ЦК України, позивач прохає стягнути решту частину боргу з відповідача ОСОБА_2

В судове засідання 14 липня 2016 року сторони не зявились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У ході судового розгляду 12 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 уточнили позовні вимоги, прохають стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 205 625 грн., що еквівалентно 8225 доларів США, я яких 7500 доларів США сума основного боргу та 725 доларів США відсотки за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 у ході судового розгляду позову не визнали і заперечили проти його задоволення з тих підстав, що відповідач коштами зазначеними у боргових розписках від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року не розпоряджався. А крім того, зазначені у боргових розписках кошти були предметом онлайн торгівлі валютами на ринку Forex, про що достеменно знав позивач. Вказана обставина, на думку відповідача, заперечує факт передачі позивачем відповідачеві обумовлених у боргових розписках коштів, як позики.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно боргової розписки від 24 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від позивача ОСОБА_1 у позику кошти в сумі 7000 доларів США з терміном повернення суми позики до 28 березня 2016 року на умовах оплати позичальниками винагороди за користування грошима у виді відсотків у твердій грошовій сумі, з їх виплатою частинами, по 1050 доларів США щомісячно, до 28 числа кожного місяця. (оригінал розписки а.с.39).

Вказана боргова розписка містить особисті підписи як позивача ОСОБА_1, так і підписи ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2.

Згідно боргової розписки від 02 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від позивача ОСОБА_1 у позику 8000 доларів США з терміном повернення суми позики до 02 червня 2016 року на умовах оплати позичальниками винагороди за користування грошима у виді відсотків у твердій грошовій сумі з їх виплатою частинами, по 1200 доларів США щомісячно, до 02 числа кожного місяця, у кількості трьох платежів (оригінал боргової розписки на а.с. 40).

Вказана боргова розписка містить особисті підписи як позивача ОСОБА_1, так і підписи ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2.

У ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 визнав ту обставину, що позика грошових коштів у позивача ОСОБА_1 24 грудня 2015 року була ініційована ним та ОСОБА_3 У той же час пояснив, що наступну суму, а саме кошти у розмірі 8000 доларів США, позивач сам запропонував передати йому та ОСОБА_3 під певні відсотки. Не заперечив тієї обставини, що підписував боргові розписки, як від 24 грудня 2015 року, так і від 02 березня 2016 року, однак коштів, зазначених у борговій розписці від 02 березня 2016 року він особисто не брав, оскільки вказані кошти були залучені ОСОБА_3 для онлайн торгівлі валютами на ринку Forex.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 пояснив, що як 24 грудня 2015 року, так і 02 березня 2016 року передавав грошові кошти, обумовлені у боргових розписках ОСОБА_3 та відповідачеві ОСОБА_2 Відсотки за користування грошовими коштами були досить високими, тому умови позики повністю задовольняли його, як позикодавця. При цьому його не цікавило яким чином ОСОБА_3 та відповідач будуть розпоряджатися його коштами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З боргових розписок від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року, за якими позивач передав відповідачеві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у позику грошові кошти відповідно у сумі 7000 доларів США та 8000 доларів США, убачається, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, притаманних договору позики.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 59,60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від позивача позики у загальній сумі 15000 доларів США, підтверджується борговими розписками від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що по закінченню обумовленого договором строку позичальники не повернули суму позики, а 12 липня 2016 року ОСОБА_3 було повернуто частину боргу у розмірі 8225 доларів США.

Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, наявність боргових документів у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобовязань по поверненню боргу.

Заперечуючи проти позову в частині вимог, щодо стягнення з нього на користь позивача відсотків за користування позикою, відповідач ОСОБА_2 посилається також на ту обставину, що чинним законодавством не передбачено визначення розміру процентів за користування грошовими коштами у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу, оскільки закон визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Відтак вважає вимоги позовної заяви у вказаній частині безпідставними.

Такі заперечення відповідача є підставними і ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз змісту боргових розписок свідчить про те, що визначений сторонами спосіб оплати за користування позикою суперечить нормам ст. 627, 1048 ЦК України, а тому позов в частині вимог, щодо стягнення з відповідача відсотків, визначених у боргових розписках у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що розмір боргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 на час звернення з даним позовом до суду становив 15000 доларів США (7000 дол. +8000 дол.).

Згідно ст.540 ЦК України якщо у зобовязанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актом цивільного законодавства.

Половина суми основного боргу, відповідно боргових розписок від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року, становить 7500 Дол.США., що по курсу НБУ станом на 14.07.2016 року (100 дол. 2482 грн.) становить 186000 грн.

12 липня 2016 року боржником ОСОБА_3 повернуто позивачеві 8225 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.07.2016 року (100 дол. 2482 грн.) становить 203980 грн.

Відтак решта боргу - 6772 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.07.2016 року (100 дол. 2482 грн.) становить 167945,6 грн., що є менше половини сукупної суми позики , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак з відповідача у справі на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані із сплатою позивачем судового збору в розмірі 1679,45 грн.

На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 218,224 ЦПК України, ст. 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 167945,6 грн. (сто шістдесят сім тисяч девятсот сорок пять грн.. 60 коп.) боргу за договорами позики від 24 грудня 2015 року та від 02 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 1679,45 грн. (одну тисячу шістсот сімдесят девять грн.. 45 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова