Єдиний унікальний номер 243/341/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1313/2016
Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О. Єдиний унікальний номер 243/341/16-ц
Доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1313/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого судді Жданової В.С.

суддів: Біляєвої О.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ №140 від 22.12 2015 року про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади директора виробничої одиниці «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на підставі п.1.ч.1 ст.41 КЗпП України; поновлено на посаді ; стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу 72591,06 грн. Вирішено питання про судові витрати. В частині поновлення на роботі допущено негайне виконання рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОКП «Донецьктеплокомуненерго», посилаючись на неповне з»ясувіання судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що директором В/О «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» при здійсненні своїх посадових обов»язків було допущено порушення пунктів 3.4, 3.16, 3.18 Посадової інструкції директора, що призвело до порушення прав на відпочинок підлеглого працівника ( водія), незаконної виплати заробітної плати та премії водію, використання паливних ресурсів та порушення трудової дисципліни. Перевіркою встановлено, що підставою для використання автомобіля та залучення до роботи водія ОСОБА_2 у вихідний день 14.102015 року стала службова записка механіка автотранспортного цеху ОСОБА_3, згідно якої водій у вихідний день 14.10.2015року здійснював перевірку об»єктів КНС-3, КНС-5 очисних споруд водозабору с. Сидорове, але в порушення Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р., первинний документ був складений 16.10.2015 року після здійснення господарської діяльності. Вказані обставини свідчать про те, що службовий автомобіль 14.10.2015 року використовувався для поїздки, яка не була пов»язана з виробничою необхідністю. На подорожньому листі міститься підпис ОСОБА_1 як особи, що використовувала автомобіль. Справа судом першої інстанції була розглянута без участі представників відповідача, що призвело до порушення прав відповідача, порушило принцип змагальності, позбавило можливості надати документи для повного та всебічного з»ясування обставин справи .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_5 рішення суду вважає законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу відповідача просить відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено ОСОБА_1 згідно наказу (Розпорядження) ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 26-к від 11.02.2015 року працював на посаді директора ВО «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» з 12.05.2015 року. Наказом № 140-к від 22.12.2015 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звільнений з роботи з 22 12. 2015 року з підстав п.1ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Зазначений наказ про звільнення мотивований тим, що при проведенні контрольно-ревізійним відділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» вибіркової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності станом на 22.12.2015 року виявлено факт використання службового автомобіля Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 директором ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське БКГ» ОСОБА_1 на поїздки, не пов»язані зі службовою діяльністю у вихідний день. Факт допущеного порушення зафіксований у службовій записці від 22.12.2015 року з копіями підтверджуючих документів. Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 3.18, п.3.12 посадової інструкції директора ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське БКГ», якими передбачено забезпечення виконання директором колективної угоди та контролювання фінансово-господарської діяльності підприємства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №140-к від 22.12.2015 року про звільнення не містить посилання на те, яке саме одноразове та грубе порушення трудових обов»язків допустив позивач, не зазначено конкретних обставин та дати вчинення позивачем грубого порушення. Факт використання позивачем службового автомобіля у вихідний день 14.10.2015 року на поїздки, не пов»язані із службовою діяльністю є не доведеним, ґрунтується на припущеннях. Пункти посадової інструкції 3.12, 3.18 , на порушення яких послався відповідач як на підставу звільнення, покладають на директора зобов»язання контролювати фінансово-господарську діяльність виробничої одиниці ( п.3.12) та забезпечувати виконання колективної угоди, проводити роботу по вихованню кадрів, укріпленню трудової та виробничої дисципліни ( п.3.18) і не можуть бути підставою для звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого трудового законодавства.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Згідно приписів пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом ч. 2 п. 27 указаної постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

З аналізу положень п.1 ст.41 КЗпП України випливає, що однією з умов її застосування є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника в такому порушенні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги про те, що у вихідний день 14.10.2015 року директор В/О «Святогірське багатогалузеве господарство» використовував службовий автомобіль на поїздки , не пов»язані з виробничою необхідністю, відповідач зазначив, що підставою для використання службового автомобіля та залучення водія ОСОБА_2 до роботи у вихідний день стала службова записка механіка автотранспортного цеху ОСОБА_3. Згідно цієї записки водій ОСОБА_2 на автомобілі Hyundai Tucson ( дер. номер НОМЕР_2 ) у вихідний день 14.102015 року здійснював перевірку об»єктів КНС-№, КНС-5 ( насосні станції) очисних споруд водозабору с. Сидорове. Однак , службова записка складена лише 16.10.2015 року після здійснення господарської діяльності, що є порушенням Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Наведені факти, на думку відповідача, свідчать про те, що автотранспорт використовувався на поїздки, не пов»язані з виробничою необхідністю ( а.с.134 ).

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача в апеляційному суді вбачається, що підставою використання службового автомобіля у вихідний день була службова записка механіка автотранспортного цеху ОСОБА_3, а складання первинних документів бухгалтерського обліку при здійсненні господарської операції не входить в коло обов»язків директора виробничої одиниці ОСОБА_1

Таким чином, висновок відповідача про допущене директором ОСОБА_1 грубе порушення, наслідком якого є звільнення з роботи, ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведений факт вчинення позивачем порушення посадової інструкції, наслідком якого є звільнення із займаної посади з підстав п.1 ст.41 КЗпП України.

Крім того, з наказу №140-к від 22.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що він допустив порушення ( без посилання на дату) п.3.12, п. 3.18 посадової інструкції директора, якими передбачено обов»язок директора контролювати фінансово-господарську діяльність підприємства та забезпечувати виконання колективної угоди ( а.с.24), а в апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення пунктів 3.4 (забезпечувати постійне зростання продуктивності праці), п.3.16 ( укладання трудових договорів, забезпечення організації і оплати праці, моральне і матеріальне стимулювання працівників), порушення яких в наказі про звільнення не зазначалось. Оскільки звільнення позивача не пов»язано з порушенням п.3.4.та п.3.16 посадової інструкції, то посилання відповідача на їх порушення в апеляційній скарзі є безпідставним.

Також необґрунтованими є доводи відповідача в тій частині, що суд першої інстанції не надав відповідачу можливості приймати участь у судових засіданнях та надавати свої заперечення по справі. Такі доводи суперечать фактичним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2016 року представник відповідача ознайомлений з матеріалами справи, про що міститься відповідний запис ( а.с.40). Про розгляд справи, призначеної на 28.03.2016 року, відповідач повідомлений належним чином ( а.с.88). В цей же день від відповідача надійшла заява про відкладання розгляду справи для забезпечення можливості провести фотозйомку матеріалів справи (а.с.93). Про розгляд справи, призначеної до розгляду на 13.04.2016 року, представник відповідач повідомлений належним чином ( а.с. 96 розписка, а.с.99 - рекомендоване повідомлення). У призначений для розгляду день 13.04.2016 року від представника відповідача надійшла заява про відкладання розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи із застосуванням фотозйомки ( а.с. 101). Клопотання задоволено. Про призначення справи до розгляду на 26.04.2016 року представник відповідача повідомлений належним чином, що підтверджено розпискою ( а.с. 104). 26.04.2016 року від трьох представників відповідача ОСОБА_6 ( а.с.105), ОСОБА_7 ( а.с. 109), ОСОБА_4 ( а.с. 114) надійшли заяви про відкладання розгляду справи з посиланням на причини, які судом першої інстанції визнані неповажними.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки. Відповідач на свій розсуд розпорядився наданими йому процесуальними права, не використав надану йому можливість щодо надання до суду першої інстанції документів та заперечень на заявлений позов.

При розгляді справи апеляційним судом були досліджені всі долучені до апеляційної скарги документи: службова записка, подорожній лист, табель обліку використання робочого часу, акт відмови від надання пояснень, заяви про відкладання розгляду справи (а.с.139,140,141,142 143-145). У виконання приписів ч.4 ст.10 ЦПК України апеляційний суд надав відповідачу роз»яснення щодо сприяння у збиранні доказів, проте, від відповідача будь-яких клопотань з цього приводу не надійшло. Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не надано.

Дослідивши надані відповідачем докази та матеріали цивільної справи у повному обсязі, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги та долучені до неї документи не спростовують висновків суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.41 КЗпП України та його поновлення на посаді.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст..213 ЦПК України, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» відхилити.

Рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий судді: