АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5911/16 Справа № 202/3529/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н ОВ И Л А :

У проваджені Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року частково задоволено заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у червні 2016 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року, суддя першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст.151-153 ЦПК України, забезпечив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів вважає, що ухвалу про забезпечення позову суддя першої інстанції виніс при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням порядку, встановленого для вирішення такого питання, а тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Згідно до п. 3 Постанови Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, позов забезпечений ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 22 грудня 2006 року №9 (далі -Постанова), звертає увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

У даному випадку, жодних причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити не можливим виконання рішення суду, у Позивача не було.

Обрання виду забезпечення позову у вигляді арешту - необґрунтовано.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову постановлюється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.7).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та шляхом заборони вчиняти певні дії, п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суддя першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову. Суддя взагалі не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Також, суддею не з'ясовано вартість майна, яким було забезпечено позов, та не перевірив її співмірності із заявленими вимогами, оскільки вартість кожного із перерахованого в ухвалі суду об'єкта нерухомого майна є значно більшою ніж розмір суми, яку позивач просить стягнути. Не було також враховано, що нерухоме майно, яким позивач просить забезпечити позов, не є предметом цього спору.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез