Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання виконати доручення про перерахування грошових коштів, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданоюпредставником ОСОБА_6, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 9 листопада 2012 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір банківського рахунку, на підставі якого їй було відкрито поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1, на який 28 лютого 2013 року нею було внесено 75 000 доларів США. Рахунок № НОМЕР_1 було відкрито філією регіонального управління відділення № 137 Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач зазначала, що станом на 11 березня 2015 року залишок коштів на її рахунку становив 15 700 доларів США.

У березні 2015 року вона зверталася із заявами до відповідача з вимогою перерахувати грошові кошти у сумі 15 700 доларів США з її рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок № НОМЕР_2 у Israel Discount Bank, а також з вимогою надати інформацію про залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 станом на 11 березня 2015 року та виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період з 9 листопада 2012 року по 11 березня 2015 року, однак її вимоги залишилися без виконання.

У зв'язку із цим позивач ОСОБА_5 просила зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» виконати доручення шляхом перерахування грошових коштів у сумі 15 700 доларів США на її рахунок, стягнути витрати на правову допомогу у сумі 1 000 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про перерахування грошових коштів. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 зазначала, що 9 листопада 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку, на підставі якого їй було відкрито поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1, на який 28 лютого 2013 року нею було внесено 75 000 доларів США. Рахунок № НОМЕР_1 було відкрито філією регіонального управління відділення № 137 Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

На підтвердження переведення коштів на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 75 000 доларів США позивач надала переклад листа ТОВ «Банк «Дисконт ле-Ісраель» відділення Герцлія (а. с. 83).

У березні 2015 року ОСОБА_5 зверталася до відповідача з листами з вимогою про перерахування грошових коштів у сумі 15 700 доларів США з її рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок № НОМЕР_2 у Israel Discount Bank.

Листами від 10 та 13 березня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило її про неможливість повернення коштів, оскільки відповідно до постанови Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим (а. с. 42, 43).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з яким не погодився апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам філії регіонального управління відділення № 137 Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» взяла на себе створена на території Криму організація АНО «Фонд защиты вкладчиков», до останньої позивач із вимогою про повернення коштів не зверталася, а за наявності їхньої відмови спору не існує.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав такий висновок місцевого суду помилковим, разом із цим суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про ненадання позивачем належних і допустимих доказів наявності залишків грошових коштів на рахунку, зазначеному позивачем у позові.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення залишку коштів на її рахунку у сумі 15 700 доларів США надала суду в якості доказу переклад листа ТОВ «Банк «Дисконт ле-Ісраель» відділення Герцлія, в якому повідомляється про те, що 28 лютого 2013 року за розпорядженням ОСОБА_5 з рахунку була переведена сума 75 000 доларів США на рахунок № НОМЕР_1, відкритий на її ім'я у ПАТ КБ «Приватбанк». Інших доказів, які б свідчили про зарахування коштів, нею надано не було.

Суди відповідно до ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України надали належну правову оцінку цьому листу, який був наданий в якості доказу, та обґрунтовано визнали його таким, що не є належним і достовірним доказом у розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, який може свідчити про підставність і доведеність позовних вимог щодо наявності залишку грошових коштів на рахунку позивача саме у розмірі 15 700 доларів США. У той же час будь-яких інших достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала і таких судом не встановлено, тому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову із цих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак Головуючий Судді: