______________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4788/16-ц
Провадження № 2/520/3089/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М..,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 67 232, 92 дол. США, що за курсом 26,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.04.2016 року складає 1 752 762, 34 гривень за кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року. Стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір №OD30AE00001604 від 28.09.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 18 003 дол. США на термін до 27.09.2011 року.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що його довіритель займається підприємницькою діяльністю з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, для здійснення якою використовував два автомобіля: «Opel Sintra» 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2. Отримані доходи йшли на виплату боргу по кредитному договору № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року. Проте вказані автомобілі були незаконно вилучені посадовими особами ПАТ КБ «ПриватБанк», чим на його думку, було навмисно, штучно створено події дефолту, в результаті чого створено неможливість ОСОБА_5 належним чином виконати свої обовязки по даному кредитному договору.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України, главою 71, параграфом 2, про кредитний договір.

У судовому засіданні встановлено, що 28.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № OD30AE00001604, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобовязався надати Позичальникові кредитні засоби шляхом: видачі готівки через касу банка на строк з 28.09.2006 року по 27.09.2011 року включно, у вигляді не відновлюваної лінії в розмірі 18 003,00 дол. США на наступні цілі: споживчі цілі в сумі 13 600 дол. США, н, а також в розмірі 4 403,00 дол. США на оплату страхових виплат у випадку та порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, з сплатою за користування Кредитом відсотків в розмірі 0,88 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,25 % від суми наданого кредиту щомісячно в період оплати.

Згідно п. 1.3 Договору забезпеченням виконання Позичальником обовязки за даним Договором виступає договір застави автомобіля Opel Sintra 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, та порука гр. ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Позивач свої зобовязання до Договором виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 13 600 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки №031 від 28.09.2006 року та ордером розпорядження на надання кредиту.

У порушення умов договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 06.04.2016 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість у розмірі 67 232, 92 дол. США., яка складається з наступного:

- 9 693, 27 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 17 099, 01 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 1 122 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 39 318, 64 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Суд вважає, що відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір та порядок одержання відсотків встановлюється договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановленому договором.

Відповідач свої зобовязання по кредитному договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, належним чином не виконав, остаточну заборгованість досі не погасив, у звязку з чим і виникла заборгованість перед позивачем.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що вилучення у його довірителя автомобіля призвело до порушення строків виконання умов договору оскільки у відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З матеріалів справи, дійсно, вбачається, що ОСОБА_2 має Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця Серії В00 № 110425 та займається наданням послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується Ліцензію Міністерства транспортна та звязку України Серії АВ № 434236.

Також судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2012 року по справі №№ 2/0417/4392/2012 було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приват Банк», в результаті чого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року в сумі 190 656, 16 гривень звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Opel, модель Sintra 1999 року випуску, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі 4GDDU0392XD195287, реєстраційний номер, ВН 3346 АХ, що належить на праві власності ОСОБА_2 (65000, Оденська обл. м. Одеса, вул.. Левкойна, буд. 32, ІПН НОМЕР_4) шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Після чого, Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0417/4392/2012, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 28.05.2012 року про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль марки Opel Sintra 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В подальшому, 18.06.2013 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва в рамках виконання доручення Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було описано та арештовано транспортний засіб Opel Sintra, 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, про що було складено акт опису й арешт майна ВП № 38063369. Відповідно до цього акту описане рухоме майно прийняв на відповідальне зберігання представник за довіреністю стягувача ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_9, м. Київ, вул. Марини Раскової, 19, НОМЕР_5, виданий Гребінківським РВ МВС у Полтавській області 03.03.2003 року.

Проте, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2013 року було задоволено заяву ОСОБА_2, заочне рішення від 07 травня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приват Банк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави скасовано, і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У звязку з чим, 10.10.2013 року держаним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову ВП № 38063369 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/4392/2012, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28.05.2012 року про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль марки Opel Sintra, 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Окрім того, 10.10.2013 року держаний виконавець Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звернувся до гр.. ОСОБА_9 (м. Київ, вул. Марини Раскової, 19) з вимогою повернути ОСОБА_2 транспортний засіб Opel Sintra, 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Однак, вказаний автомобіль ОСОБА_2 повернутий не був, у звязку з чим останній звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів, в результаті чого Дарницьким районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві було відкрито кримінальне провадження №0009445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні сторони повідомили, що на теперішній час вирок суду по вищевказаному кримінальному провадженню не ухвалений, винних осіб за ознаками правопорушення до відповідальності не притягнуто, а також зазначили, що не ухвалено й рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приват Банк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проте, вищевказані обставини, на думку суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволені даного позову, оскільки, як встановлено вище, кредитні кошти за договором №OD30AE00001604 від 28.09.2006 року брались гр. ОСОБА_2 саме як фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем та на споживчі цілі, а не для підприємницької діяльності.

Крім того, не повернення гр. ОСОБА_9 транспортного засобу Opel Sintra 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, який є заставним майном за договором №OD30AE00001604 від 28.09.2006 року, не може вважатись доказом повернення кредиту Банку за рахунок вказаного автомобіля, оскільки відносно вказаної особи порушено кримінальну справу, та до теперішнього часу слідством не встановлено, де дівся вказаний автомобіль, а в разі його продажу, куди були витрачені грошові кошти, на власні потреби ОСОБА_9 чи на погашення боргу за Кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року.

Натомість в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за Кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року станом на 06.04.2016 року, який стороною відповідача спростований не був.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Докази надані стороною відповідача відносно незаконного вилучення у ОСОБА_2 автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель Vito, рік випуску 1997, реєстраційний номер НОМЕР_6, суд до уваги не бере, оскільки вказаний автомобіль жодного відношення до Кредитного договору № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року не має, заставним майном за вказаним договором не виступав.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року у розмірі 67 232, 92 дол. США, що на день ухвалення рішення суду за офіційним курсом НБУ (100 дол. США = 2478.3525 ) складає 1 666 268, 75 гривень.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 24 994, 02 гривень.

Визначаючи суму судового збору саме в такому розмірі суд враховує положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» де передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви майнового характеру яка подана юридичною особою передбачена сплата судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд бере до уваги той факт, що строки звернення до суду з даним позовом ПАТ "Приватбанк" пропущені не були, так як про порушення своїх прав та неможливість отримання задоволення за рахунок предмету застави позивачеві стало відомо лише 29 травня 2013 року після скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2012 року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Opel Sintra 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 510, 526, 527, 611, 612, 623, 624, 625, 1046-1050,1052, 1054 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь Публічного Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк», , МФО 305299, р/р 3111 заборгованість за кредитним договором № OD30AE00001604 від 28.09.2006 року у розмірі 67 232, 92 дол. США, що на день ухвалення рішення суду за офіційним курсом НБУ (100 дол. США = 2478.3525 ) складає 1 666 268, 75 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь Публічного Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк», , МФО 305299, р/р 3111 судові витрати у розмірі 24 994, 02 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.