Справа № 199/3417/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08.07.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 25 березня 2013 року було укладено договір позики. Згідно п. 1 вказаного договору він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 210000,00 грн., строком повернення до 25.03.2016 року. Однак до вказаного строку відповідач грошові кошти не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 210000,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення та 3% річних, а всього 219523,50 грн., а також судовий збір в розмірі 2195,24 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив надати час для мирного вирішення спору.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 25 березня 2013 року, відповідно до п 1, якого відповідач взяв в борг у позивача 210000,00 грн. У строком повернення до 25.03.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 210000,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 3% річних за період з 26 березня 2016 року по 16 травня 2016 року включно розмірі 897,53 грн. за 52 дня прострочення сплати заборгованості.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем суду належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені інфляційні процеси в Україні за спірний період.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2108,98 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 625,1046-1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 березня 2013 року в розмірі 210000 грн., 3% річних в розмірі 897,53 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2108,98 грн., а всього 213 006 (двісті тринадцять тисяч шість) гривень 51 копійку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя