АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів та пені,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з останніх суму боргу, процентів за користуванням кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.07.2007 року в розмірі 43 509, 25 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам та 30 847, 63 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості посилаючись на порушення договірних зобов'язань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу в розмірі 43 509, 25 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам, а також 30 847, 63 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу в розмірі 43 509, 25 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам, а також 30 847, 63 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банка судовий збір по 1 218 грн. з кожного.

Справа № 761/21125/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12882/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд мав зупинити провадження у даній справі, оскільки є спір стосовно дійсності кредитного договору. Крім того, суд не дослідив кредитний договір та не звернув уваги на те, що у розділі 1 предмет договору після пункту 1.4 відсутні пункти 1.5 та 1.6., а слідує пункт 1.7.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 також просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача Островерхов К.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав останній кредит в іноземній валюті в розмірі 55 000 доларів США, зі сплатою 12,2 % річних строком до 13.07.2028 року.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 126778, за умовами якого, останній зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

13.02.2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої сторони домовилися викласти п. 1.3.4 в новій редакції: «Строк сплати процентів - з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

18.02.2010 року між ними було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої сторони домовилися про зміну графіка погашення за договором та доповнити пункт 2.1 договору у наступній редакції: «У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука ОСОБА_2, згідно договору поруки № 242141 від 18.02.2010 року».

18.02.2010 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 242141, за умовами якого остання зобов'язалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.07.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Станом на 21.07.2015 року відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по кредиту та процентам становить 43 509, 25 доларів, з яких: 38 747, 14 доларів СІЛА - заборгованість за кредитом; 4 762, 11 доларів США - заборгованість за відсотками. У зв`язку з порушенням зобов`язань банком нарахована пеня, яка станом на 21.07.2015 року складає 30 847, 63 грн., з яких:, 11 647, 95 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 19 199, 68 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Позивач звертався до відповідачів з вимогами сплатити прострочену заборгованість, а у випадках не усунення порушень сплатити всю суму боргу, проте вимоги виконані не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав своє зобов'язання за кредитним договором, а позичальник та поручителі не виконали вимоги щодо своєчасного погашення боргу та сплати процентів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Суд першої інстанції, керуючись вимогами зазначених норм, та з урахуванням того, що порука укладена з кожним із поручителів окремо дійшов правильних висновків про солідарне стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів розглядає справу у межах доводів апеляційної скарги та підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги не вбачає.

ОСОБА_1 наявність заборгованості та правильність розрахунків заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом чи пені не оспорює.

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що суд не зупинив розгляд даної справи до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим, при апеляційному розгляді встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору залишено без розгляду.

Повторне звернення ОСОБА_3 з таким же позовом 31.10.2016 року не є підставою для зупинення розгляду даної справи, оскільки такі дії відбулися після ухвалення судом рішення.

Позичальник ОСОБА_1 кредитний договір не оспорювала, відтак доводи апеляційної скарги про те, що такий договір є незаконним через відсутність пунктів 1.4, 1.5 та п. 1. 6 колегія суддів вважає безпідставними. До того ж будь - яких обґрунтувань про те, як вплинула відсутність таких пунктів на дійсність договору чи його виконання сторонами апелянт не наводить.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді