У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

2 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, якій належала 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Позивачці стало відомо, що 26 грудня 2011 року було посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала сину ОСОБА_2 належну їй частину будинку з надвірними спорудами.

ОСОБА_3 вважала, що померла ОСОБА_5 на час укладення договору дарування не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки перебувала у депресивному стані з психічними розладами.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування, укладений 26 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_2

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від

2 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 26 грудня 2011 року 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд № 6, що знаходиться по провулку Єрківському в м. Звенигородка Черкаської області, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Н.М., який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішеннята передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, вірно виходили із наступного.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року в справі було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизи, на вирішення якої поставлено питання: «Чи могла ОСОБА_5 на час складання договору дарування 26 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_2 давати звіт своїм діям, керувати ними та розуміти значення своїх дій?». Проведення експертизи було доручено експертам Черкаської обласної психіатричної лікарні.

Згідно з актом судово-психіатричної експертизи № 126 від 10 березня

2015 року ОСОБА_5 на час складання договору дарування від 26 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_2 страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірно вираженої судинної (атеросклеротичної та гіпертонічної) деменції, на тлі хронічної дисциркуляторної гіпертонічної та атеросклеротичної енцефалопатії, з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. У зазначеному акті чітко вказано, що внаслідок психічного розладу, на який страждала померла

ОСОБА_5, вона була позбавлена здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Незазначення у акті експерта словосполучення «давати звіт своїм діям» не є порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом МОЗ України від 8 жовтня 2001 року № 397, та не змінює висновку щодо неможливості померлої розуміти значення своїх дій та керувати ними під час вчинення правочину.

Крім того, суди зазначали, що пояснення свідків у справі є суперечливими та не містять інформації щодо розуміння ОСОБА_5 значення своїх дій саме на час укладення спірного договору дарування.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по

АДРЕСА_1, укладеного 26 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на підставі ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про те, що її волевиявлення на вчинення правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від

6 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від

2 червня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр НаталіяМиколаївна, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна