РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцин М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року, у справі позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської поліклініки про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Ужгородської міської поліклініки про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Позовна заява мотивована тим, що вона, в період з 01.07.2008 року по 03.02.2015 року працювала в Ужгородській міській поліклініці. В період з 04.01.2010 року по 03.02.2015 року вона працювала на посаді лікаря-профпатолога відділення профілактики на 0.5 ставки міського профпатолога та 0.5 ставки по спецкоштах лікаря-терапевта.

02.02.2015 року ОСОБА_1 написала заяву про надання їй щорічної невикористаної (14 календарних днів за минулий рік та 17 календарних днів за поточний рік, всього 31 календарний день) профвідпустки та відправила кур'єром в Ужгородську міську поліклініку. Згодом ОСОБА_1 повідомили, що в отриманні такої відпустки їй було відмовлено та повідомлено, що вона є в наказі по Облздраввідділу про направлення її на НАТОвські навчання в Військову медичну академію.

Перебуваючи в емоційному стані ОСОБА_1 02.02.2015 року написала заяву, в якій просила звільнити її з 0.5 ставки лікаря-терапевта по спецкоштах відділу профілактики з 03.02.2015 року. Однак, головний лікар Ужгородської міської поліклініки, почала наполягати на тому, що звільнитися лише з півставки ОСОБА_1 не може, а лише може бути повністю звільнена.

02.02.2015 року, ОСОБА_1 у зв'язку із поганим почуттям звернулася в медичний заклад за допомогою, в зв'язку з чим їй 02.02.2015 року було відкрито лікарняний.

В подальшому, 03.02.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення від 02.02.2015р. На лікарняному ОСОБА_1А перебувала в період з 02.02.2015р.по 11.02.2015р., а стати до роботи їй було рекомендовано 12.02.2015р.

Після закінчення лікарняного, 12.02.2015 року 8год. 15хв ОСОБА_1 з'явилася в Ужгородську міську поліклініку та офіційно подала заяву про відкликанням своєї заяви про звільнення від 02.02.2015 року.

До заяви нею було подано оригінал листка непрацездатності серії АГЦ № 372638 виданого Ужгородським міським центром первинної медико-санітарної допомоги, за період перебування на лікарняному з 02.02.2015 року по 11.02.2015 року , з відображенням «стати до роботи 12.02.2015 року".

Проте до роботи ОСОБА_1 допущено не було, а в відділі кадрів її повідомили, що її звільнено з 03.02.2015 року за угодою сторін. При цьому з ОСОБА_1 розрахунок не провели, а трудову книжку ОСОБА_1 отримала 24.02.2015 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01.12.2015 року, остання просить суд стягнути з Ужгородської міської поліклініки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2015 року в розмірі 18751,20 грн.(а.с.112)

Рішенням Виноградівського районного суду від 12 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородської міської поліклініки про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як такого що ухвалене з порушенням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення яким визнати незаконним звільнення та поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря проф-патолога і лікаря проф-патолога-терапевта відділення профілактики Ужгородської міської поліклініки та стягнути з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 03.02.2015 р. по 02.12.2015 р. в розмірі 18751,02 грн.

Апелянт та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Представники Ужгородської міської поліклініки в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали судом встановлено, що в період з 01.07.2008 року по 03.02.2015 року ОСОБА_1 працювала в Ужгородській міській поліклініці, зокрема з 04.01.2010 року по 03.02.2015 року працювала на посаді лікаря-профпатолога відділення профілактики на 0.5 ставки міського профпатолога та 0.5 ставки по спецкоштах лікаря-терапевта.

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 з 02.02.2015 року звільнена з роботи згідно наказу № 08-к від 02.02.2015 р. за угодою сторін, згідно ст..36 п.1 КЗпП України.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 02.02.2015 року на імя директора головного лікаря УМЛ ОСОБА_2, позивачка просила звільнити її з 0,5 ставки лікаря-профпатолога та 0.5 ставки по спецкоштах лікаря-терапевта за власним бажанням з 03.02.2015 року за згодою сторін (а.с.42).

Наказом від 02 лютого 2015 року № 08-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 03.02.2015 року за угодою сторін.(а.с.43)

Наведені обставини сторонами не оспорені.

Відповідно до п.1. ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно роз'яснень, даних у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9 (зі змінами та доповненнями) при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Заклад охорони здоров'я згідно ч.6 ст. 16 "Основ законодавства України про охорону здоров'я", провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).

Відповідно до п.5.2. статуту Ужгородської міської поліклініки, головний лікар приймає і звільняє лікарів за погодженням з відділом охорони здоровя. В свою чергу Наказом № 16 від 06 лютого 2013 року "Про кадрові питання у лікувально-профілактичних закладах" надано право головному лікарю поліклініки, за погодженням з відділом охорони здоров'я, приймати та звільняти лікарів, крім наявності заяви за власним бажанням (а.с.53-66).

З наказу № 16 від 06 лютого 2013 року, слідує, що головний лікарю поліклініки має право звільняти з роботи лікарів виключно за погодженням з відділом охорони здоров'я крім наявності заяви за власним бажанням (а.с.41)

Суд першої інстанції даючи оцінку поняттю угода сторін вірно виходив з того, що угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника і з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових правовідносин в обумовлений строк. Характерно й те, що волевиявлення з боку адміністрації може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти.

Враховуючи, що позивачка звернулась з заявою про звільнення за згодою сторін, а не за власним бажанням, і була звільнена за згодою сторін, без погодження з відділом охорони здоров'я, то звільнення ОСОБА_1 пройшло з порушенням порядку, що свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою відновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено на законних підставах, з дотриманням процедури звільнення передбачена для звільнення по п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 «Порядку», середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що незаконне звільнення відбулося в лютому 2015 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, які позивач мала отримати за попередні два місяці роботи, а саме за грудень 2014 і січень 2015 року.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

В грудні 2014 і січні 2015 року було 43 робочих дні, за які позивач отримала 3876,85грн. (а.с.67,68), за таких обставин середньоденна заробітна плата позивача становить 90,1593023 грн.

В період з 03.02.2015 по 01.12.2015 року було 208 робочих дні, то заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу складає 18753,13 грн.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В суді першої інстанції позивач просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах 18751,20 грн.,в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.88, 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року скасувати.

У справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря проф-патолога і лікаря проф-патолога-терапевта відділення профілактики Ужгородської міської поліклініки.

Стягнути з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 18751,20 грн.

Стягнути з Ужгородської міської поліклінікисудовий збір в розмірі 6890 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді