У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому вказувала, що 12 грудня 2013 року між її чоловіком ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») укладений договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP. Щомісячний» № 691933/2013, згідно з яким ОСОБА_7 вніс на депозит банку грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США.

Вона як спадкоємиця після смерті чоловіка звернулася до банку з вимогою про повернення суми вкладу, проте їй відмовлено у поверненні коштів.

Просила стягнути з відповідача грошові кошти за депозитним вкладом її чоловіка ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2014 року, у розмірі 21 086,32 доларів США, що еквівалентно 273 067 грн 84 коп., що складаються з: суми вкладу - 20 тис. доларів США, відсотків - 1 058,63 доларів США та 3 % річних від простроченої суми - 27,69 доларів США.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 20 065, 99 доларів США, що еквівалентно 313 972 грн 53 коп. та 3 % річних у розмірі 28,04 доларів США, що еквівалентно 438 грн 74 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_4 у порядку спадкування відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 1 058,63 доларів США, що еквівалентно 27 905 грн 49 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що 12 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP. Щомісячний» № 691933/2013, згідно з умовами якого ОСОБА_7 вніс на депозит банку грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США строком на 13 місяців під 10 % річних з першого по другий місяць дії вкладу, а з третього по тринадцятий - 6 % річних.

23 лютого 2014 року ОСОБА_7 помер.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 вересня 2014 року ОСОБА_4 є спадкоємицею зазначеного вкладу після смерті свого чоловіка ОСОБА_7

17 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою про видачу банківського вкладу та нарахованих відсотків, проте грошові кошти їй повернуті не були.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з 21 листопада 2014 року віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування усіма судами.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції (10 грудня 2014 року) у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Леванчук А.О. Маляренко А.В.