УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «САН ІнБев Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «САН ІнБев Україна» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом до публічного акціонерного товариства «САН ІнБев Україна» (далі - ПАТ «САН ІнБев Україна») мотивуючи свої вимоги тим, що в серпні 1989 року її було прийнято на посаду інженера-технолога до Харківського виробничого об'єднання пивобезалкогольної промисловості «Пивзавод №3», відповідно до наказу № 31/к від 31 липня 1989 року, правонаступником якого є ПАТ «САН ІнБев Україна». На даному підприємстві вона працювала на посаді інженера з якості служби менеджера з якості ПАТ «САН ІнБев Україна». 13 жовтня 2014 року наказом № 1/4 від 13 жовтня 2014 року її було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення було здійснено з порушенням норм трудового законодавства України виходячи з того, що вона мала переважне право на залишення на роботі, адже при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами організації виробництва переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, яким вона й була серед інших повідомлених про скорочення. Крім того, роботодавцем не було запропоновано їй іншу роботу на тому ж підприємстві, що вважає грубим порушенням ст. 49-2 КЗпП України.

Із урахуванням зазначеного позивач просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати завдану моральну шкоду в результаті незаконного звільнення у розмірі - 25 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді інженера з якості служби менеджера з якості ПАТ «САН ІнБев Україна». Стягнуто з ПАТ «САН ІнБев Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2014 року по 20 листопада 2015 року в розмірі 103 211,40 грнта у відшкодування моральної шкоди суму 5 000 грн. Вирішено питання судового збору. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «САН ІнБев Україна» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 було прийнято на посаду інженера-технолога до Харківського виробничого об'єднання пивобезалкогольної промисловості «Пивзавод №3» відповідно до наказу № 31/к від 31 липня 1989 року, правонаступником якого є ПАТ «САН ІнБев Україна».

13 жовтня 2014 року позивача звільнено з посади інженера з якості служби менеджера з якості ПАТ «САН ІнБев Україна», наказом № 1/4 від 13 жовтня 2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України особа може бути звільнена лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу посаду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що відповідачем не дотримано передбаченого трудовим законодавством порядку вивільнення працівника з роботи за скороченням штату, не вирішено питання щодо переважного права працівника на залишення на роботі із урахуванням стажу працівника та його професійних якостей, не запропоновано всі вакантні посади, які працівник міг займати за своєю професією чи спеціальністю.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «САН ІнБев Україна» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук