АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 319/603/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Мальований В.О.
провадження №22ц/778/3245/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, треті особи відділ містобудування , архітектури ЖКГ Куйбишевської райдержадміністрації Запорізької області, управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області, комунальне підприємство "Куйбишевське бюро технічної інвентаризації" Куйбишевської районної ради Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області , -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_5, звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області від 02 грудня 2015 року № 27 " Про відмову у передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства під об'єктами нерухомого майна, що розташовані за адресами Запорізька область смт. Куйбишеве вул. Запорізька 35, вул. Смирнова 37 та 104"а"», зобов'язавши відповідача переглянути заяву ОСОБА_5 на наступній сесії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_5 зазначив, що 09 липня 2001 року ним придбано у власність нежитлове приміщення загальною площею 630,8 кв.м., яке розташоване за адресою вул. Смирнова 37 смт. Куйбишеве, Запорізкої області. 27 жовтня 2005 року ним зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1925,3 кв.м., яке розташоване за адресою вул. Смирнова 104а в смт. Куйбишеве, Запорізької області. 18 травня 2006 року ним зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 627,1 кв.м., яке розташоване за адресою вул. Запорізька 35 в смт. Куйбишеве, Запорізької області.

З метою оформлення земельних ділянок у встановленому порядку та виготовлення дозвільних документів, він звернувся до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області з проханням передати земельні ділянки йому у власність для ведення особистого селянського господарства без зміни цільового призначення.

Рішенням Куйбишевської селищної ради від 02 грудня 2015 року № 27 йому відмовлено у передачі земельних ділянок у власність на підставі невідповідності цільового призначення категорії земель та перевищення норм (площі) визначених Земельним кодексом України.

Позивач ОСОБА_5 вважає рішення Куйбишевської селищної ради незаконним з тих підстав , що відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, йому у разі переходу права власності на будівлю або споруду гарантовано і перехід права власності на земельну ділянку на якій розташована споруда. Крім того відповідно до ч. 1 п. б ст.121 ЗКУ, він як громадянин України має право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 га.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення по вул. Смирнова 37 в смт. Куйбишеве, Запорізької області загальною площею 630,8 кв.м., нежитлового приміщення по вул. Смирнова 104"а" в смт. Куйбишеве, Запорізької області, загальною площею 1925,3 кв.м., нежитлового приміщення по вул. Запорізькій 35 в смт. Куйбишеве Запорізької області, загальною площею 627,1 кв.м. (а.с. 10-12).

Рішенням Куйбишевської селищної ради №27 від 02.12.2015 року відмовлено ОСОБА_5 у передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства під об'єктами нерухомого майна , що розташовані за адресами смт. Куйбишеве, Запорізької області по вул. Запорізька 35, вул. Смирнова 37 та вул. Смирнова 104"а". Підставою для відмови було те , що земельні ділянки під даними об'єктами належать до категорії земель громадської забудови , земель житлової та громадської забудови , земель транспортної та комунально-складської території, а тому не можуть бути передані безоплатно у власність , а можуть бути передані в оренду , або придбані у власність шляхом їх викупу (а.с.8,9).

Позивач у позові просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області від 02 грудня 2015 року № 27 "Про відмову у передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства під об'єктами нерухомого майна, що розташовані за адресами Запорізька область смт. Куйбишеве вул. Запорізька 35, вул. Смирнова 37 та 104"а"», зобов'язавши відповідача переглянути заяву ОСОБА_5 на наступній сесії.

Вірно вирішивши спір, відмовляючи в прозові, суд зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частина 7 ст. 118 ЗК України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_5 звернувся до селищної ради з заявою про надання йому безоплатно у власність земельних ділянок, що знаходяться під об'єктами нерухомості для ведення особистого селянського господарства без зміни їх цільового призначення.

Відповідно до змісту ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до Генерального плану смт. Куйбишеве розробленого у 1992 році та актуалізованого рішенням сесії Куйбишевської селищної ради №5 від 27.03.2013 року, об'єкт нерухомого майна в смт. Куйбишеве по вул. Запорізькій 35 - громадська будівля (баня-пральня), категорія земель - землі громадської забудови, об'єкт нерухомого майна в смт. Куйбишеве по вул. Смирнова 37 - складське приміщення, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, об'єкт нерухомого майна в смт. Куйбишеве, вул. Смирнова 104"а"- складське приміщення, категорія земель - транспортні та комунально-складські території (а.с.39-42).

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч.3 ст. 24 закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Судом першої інстанції також встановлено, що на даний час в смт. Куйбишеве відсутній план зонування або детальний план території.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у Куйбишевської селищної ради відсутні правові підстави для передачі ОСОБА_5 безоплатно у власність зазначених земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Так, посиланням позивача у скарзі, на той факт, що рішеннями селищної ради №34 від 07.04.2011 року, №11 від 17.06.2011 року, № 20 від 16.06.2006 року, №18 від 17.09.2003 року, № 9 від 21.01.2005 року (а.с.13-17), цільове призначення земельних ділянок, які він прохає передати у власність, змінено і віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення надана оцінка судом попередньої інстанції. Суд при цьому зазначив, що оскільки, Куйбишевська селищна рада не затверджувала проект землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок та передачу їх у власність або надання у користування то такі посилання є безпідставними.

Як і невірним є посилання позивача на той факт, що у відповідності до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України, у зв'язку з набуттям ним права власності на нерухомі об'єкти розташовані по вул. Смирнова 37 в смт. Куйбишеве Запорізької області загальною площею 630,8 кв.м., по вул. Смирнова 104"а" в смт. Куйбишеве Запорізької області, загальною площею 1925,3 кв.м., по вул. Запорізькій 35 в смт. Куйбишеве Запорізької області, загальною площею 627,1 кв.м., до нього переходить право власності на земельні ділянки на яких вони розміщені, оскільки без зміни її цільового призначення це є неможливим. Окрім цього позивач чітко не визначив і не надав відповідну документацію що визначення конкретних меж ділянок які необхідні саме для обслуговування вказаних обєктів нерухомості.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, проте, що Куйбишевська селищна рада своїм рішенням про відмову у передачі земельних ділянок у власність, позбавила його можливості виготовлення проектної документації на земельні ділянки та присвоєння їм окремого кадастрового номеру, щодо порушення права на сплату податків, також оцінені судом та не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Таким чином при вирішенні позову підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав визнання рішення ради незаконним, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, та чи поновлюється воно у випадку задоволення позову.

Таким чином, результатом вирішення спору повинно бути захист конкретного порушеного права позивача шляхом його поновлення.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив скасувати рішення селищної ради про відмову йому у передачі у власність земельних ділянок та зобов'язавши відповідача знову переглянути заяву ОСОБА_5 на наступній сесії.

При цьому позивач не оспорював ні процедуру розгляду його заяви, ні відсутність самого рішення.

Судом не можуть захищатись права у вибраний позивачем спосіб, який їх не поновлює.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права позивач не врахував, що зобов'язання відповідача переглянути заяву ОСОБА_5 на наступній сесії, не поновлює жодних цивільних прав останнього.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №