Справа № 344/1236/16-ц
Провадження № 2/344/2616/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськміськбуд» про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 травня 2010 року придбала у ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськміськбуд» нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 25, загальною площею 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Новгородська, 39. Дане приміщення було передано позивачу на підставі акту приймання-передачі нежитлового приміщення № 1096 від 19 травня 2010 року. Впродовж тривалого часу позивач вільно та безперешкодно користувалася вищевказаним майном. З метою реєстрації придбаного приміщення у державному реєстрі у грудні 2015 року позивач звернулася до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції і дізналася, що на придбане нею приміщення накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03 листопада 2015 року. За таких обставин позивач просить зняти арешт, накладений на нежитлове приміщення № 25, загальною площею 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Новгородська, 39, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, прийнятою 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції.

Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськміськбуд».

У судове засідання позивач та представник позивача не прибули, проте представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 травня 2010 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськміськбуд» нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 25, загальною площею 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Новгородська, 39.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 травня 2010 року був нотаріально посвідчений (а.с. 2-3, 6).

Вказане вище нежитлове приміщення було передано позивачу на підставі акту приймання-передачі нежитлового приміщення № 1096 від 19 травня 2010 року (а.с. 5).

На нежитлове приміщення № 25, загальною площею 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Новгородська, 39, накладений арешт на підставі постанови ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03 листопада 2015 року (а.с. 4).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-2 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що позивач умови укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна виконала у повному обсязі, позивачем оплачена вартість майна, нерухоме майно було передано позивачу, позивач з моменту передачі майна користується ним.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивач та представник позивача посилалися як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги є підставними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41 Конституції України, статей 328, 392 Цивільного кодексу України, керуючисьстаттями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськміськбуд» про звільнення майна з-під арешту задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт, накладений на нежитлове приміщення № 25, загальною площею 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вулиця Новгородська, 39, постановою ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03 листопада 2015 року, серія та номер 49201177.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко