АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Сіромашенко Н.В.
№22-ц/796/8718/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Желепи О.В.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «Еталон», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з відповідача 22 453,62 грн., з яких: невиплачене страхове відшкодування у розмірі 7531,63 грн., 3 244,58 грн. пені, збитків від інфляції у розмірі 284,89 грн., 3% річних у сумі 192,52 грн., витрати на здійснення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1200 грн., та 10 тис. моральної шкоди.

В мотивування вимог посилалася на те, що 13.03.2015 року, з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у СК «Еталон», сталася ДТП, в результаті якої, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень у розмірі 7 132,28 грн.

Станом на день звернення до суду страхове відшкодування за пошкоджений ОСОБА_2 автомобіль позивачу виплачено не було, у зв'язку з чим, страхова компанія зобов'язана виплатити їй грошові кошти, передбачені ст. 625 ЦК України, моральну шкоду, пеню та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що при винесенні рішення суд наполягає на тому, що відповідач не був своєчасно повідомлений про настання страхового випадку, а відповідач, скориставшись тим, що вона не змогла прибути в судове засідання, ввів суд в оману, стверджуючи те, що нею нібито не було повідомлено його належним чином.

Крім того, 18.03.2015 року, тобто не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, нею було відправлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка з усіма додатками та схемами. Вона неодноразово телефонувала в Страхову компанію «Еталон», розмовляла з його представниками. Одразу після настання ДТП, керуючись ст. 35 Закону 09.04.2015 p. було надіслано телефонограму, в якій було запрошено представника СК «Еталон» для огляду пошкодженого автомобіля марки «Мітсубісі», номер державної реєстрації АХ 5716 СЕ. Дане повідомлення було прийнято представником відповідача старшим фахівцем Дяченко 10.04.2015 p., всі ці докази повинні бути в матеріалах справи, окрім цього вона відправила йому копію Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0068/15 від 14.04.2015 p.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача СК «Еталон» проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 13 березня 2015 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, належного позивачу, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року винним у скоєнні вказаного ДТП було визнано ОСОБА_2 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент скоєння ДТП, зі слів позивача, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.12.2014 року, укладеного між ним та СК «Еталон», поліс №АІ/4219452 ,термін дії якого з 27 грудня 2014 року по 26 грудня 2015 року.

Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження №0068/15 від 20 квітня 2015 p., складеного ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI COLT держ. номер НОМЕР_2, пошкодженого при ДТП 13 березня 2015 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає - 7132,28 грн.

Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів того, що вона у порядку . 1 ст. 35 Закону № 1961-IV зверталася до СК «Еталон» із заявою про отримання страхового відшкодування, а тому її позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача СК «Еталон» моральної шкоди є безпідставними, оскільки страхова компанія відшкодовує моральну шкоду в разі спричинення шкоди життю чи здоров'ю потерпілого.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, a також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З урахуванням того, що станом на день звернення до суду у відповідача СК «Еталон» не виникло грошового зобов'язання перед позивачем ОСОБА_1, оскільки вона не зверталася до нього із такою вимогою у встановленому законом порядку, то і вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Колегія суддів вважає за можливе роз'яснити позивачу про її право звернутися до суду із позовом до винуватця ДТП про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП або із заявою до страхової компанії.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді