Справа № 535/473/16-ц
Провадження № 2/535/249/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого - Мальцева С.О.,

з секретарем судового засідання Білик Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, треті особи: Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та виданого на підставі нього державного акту на право приватної власності на землю, -

У С Т А Н О В И В:

У червні ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила: визнати недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної Ради народних депутатів Котелевського району Полтавської області від 25 березня 1994 року за № 55 «Про приватизацію земельних ділянок громадян ОСОБА_2 селищної Ради» щодо передачі безкоштовно ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Гоголя, 39, смт Котельва Котелевського району Полтавської області.

та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії I- ПЛ № 040553 від 24 жовтня 1996 року, виданий на імя ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,3986 га, яка надана для обслуговування житлового будинку (площею 0,15 га) та ведення особистого підсобного господарства (площею 0,2486 га ) що розташована за адресою: вул. Гоголя, 39, смт Котельва Котелевського району Полтавської області, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100 та скасувати його державну реєстрацію.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивач через канцелярію Котелевського районного суду Полтавської області подала заяву, якою просила задовільнити її позов у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та провести розгляд даної справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі та зрозумілі, просили судовий розгляд даної справи провести без участі представника селищної ради.

Треті особи: Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 , подали письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, у вирішенні даного питання поклалися на розсуд суду.

Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач послався на те, що 19 листопада 1981 року померла моя мати ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 283471, видане повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби ОСОБА_2 РУЮ у Полтавській області 17.11.2014 року.

Відповідно до довідки за № 4492, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 14.11.2014 року вбачається, що гр. ОСОБА_5, яка померла 19 листопада 1981 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому на час відкриття спадщини (19.11.1981 року) проживала за вищевказаною адресою разом зі мною ОСОБА_1, моїм чоловіком ОСОБА_4 та моїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті матері) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, відповідно до вимог статей 548, 549 Цивільного кодексу УРСР мною було прийнято спадщину після смерті матері.

За свого життя ОСОБА_5 була власником житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Гоголя, 39 (стара адреса: вул. Гоголя, 35) в смт Котельва Полтавської області та належав їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної Ради депутатів трудящих від 15.11.1976 року.

Після її смерті головою двору став мій чоловік ОСОБА_4, так як я продовжила проживати у господарстві матері разом зі своєю сімєю.

25 березня 1994 року рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної Ради народних депутатів Котелевського району Полтавської області за № 55 «Про приватизацію земельних ділянок громадян ОСОБА_2 селищної Ради» моєму чоловікові ОСОБА_4 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

24 жовтня 1996 року на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування на імя ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії I- ПЛ № 040553, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100 на земельну ділянку площею 0,3986 га, яка надана для обслуговування житлового будинку (площею 0,15 га) та ведення особистого підсобного господарства площею (0,2486 га) та розташована на території смт Котельва ОСОБА_2 селищної Ради.

Відповідно до довідки № 2332, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 07.06.2016 року, вбачається, що земельна ділянка площею 0,3986 га, що належала ОСОБА_4 знаходиться за адресою: смт Котельва, вул. Гоголя, 39 (стара адреса: вул. Гоголя, 35).

Після смерті матері я звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на належний їй житловий будинок.

На даний час у провадженні приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_3 знаходиться спадкова справа № 65/2016 на майно ОСОБА_5 і я являюся єдиною спадкоємицею першої черги за законом.

Для оформлення своїх спадкових прав мною як спадкоємцем нотаріусу було надано:

- свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної Ради депутатів трудящих від 15.11.1976 року на імя голови колгоспного двору ОСОБА_5 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська область, смт Котельва, вул. Гоголя, 35;

- державний акт на право приватної власності на землю серії I- ПЛ № 040553, виданий на імя ОСОБА_3 ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 24.10.1994 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100, на земельну ділянку площею 0,3986 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в смт Котельва ОСОБА_2 селищної Ради.

Проте, приватний нотаріус був позбавлений можливості видати мені свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане домоволодіння, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номер 39, який розташований по вулиці Гоголя, що в селищі міського типу Котельва, належить голові колгоспного двору ОСОБА_5, яка померла 19.11.1981 року, а земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок належить моєму чоловіку ОСОБА_4, який помер 15.12.2013 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю I-ПЛ № 040551, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 24.10.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №100.

Враховуючи вищевикладене, мені було рекомендовано звернутися до суду, про що свідчить лист за № 381/02-14 від 06.06.2016 року, наданий приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_3

Вважаю, що мій позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст. 63, 64 Земельного кодексу УРСР, затвердженого Законом Української РСР від 8 липня 1970 р. (що діяв на момент видачі моїй матері свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння) кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому числі і зайнята будівлями. Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим особам або оброблятися з застосуванням найманої праці. Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлюються з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII (що діяв на момент видачі державного акту на право приватної власності на землю) вказано, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно з ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII (що діяв на момент видачі державного акту на право приватної власності на землю) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року (що діє на сьогодні) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно вимог ч. 1ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, отримати безоплатно у порядку приватизації земельну ділянку площею 0,3986 га, що була надана ОСОБА_4 для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Гоголя, 39 (стара адреса: вул. Гоголя, 35) в смт. Котельва Полтавської області мала я, а не мій чоловік, так як за вказаною адресою розташоване успадковане мною домоволодіння, яке до дня смерті належало моїй матері ОСОБА_5.

Таким чином, рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної Ради народних депутатів Котелевського району Полтавської області від 25 березня 1994 року за № 55 «Про приватизацію земельних ділянок громадян ОСОБА_2 селищної Ради» щодо передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,33 га слід визнати недійсним, так як воно було прийнято з порушення вимог чинного на той час законодавства.

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування на імя ОСОБА_4 24.10.1996 року було помилково (з порушенням вимог чинного на той час законодавства) видано державний акт на право приватної власності на землю серії I- ПЛ № 040553, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100, а тому його також слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Оспорюване мною рішення органу місцевого самоврядування та виданий на підставі нього державний акт на право приватної власності на землю порушує мої конституційні права щодо вільного володіння, користування, розпорядження успадкованим мною житловим будинком та земельною ділянкою, яка необхідна мені для його обслуговування, так як наявність вказаного рішення ОМС та державного акту, позбавляє мене можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане домоволодіння, а тому я й була змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» ч. 1ст. 12 Земельного Кодексу України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до закону та в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України.

Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ст.125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом.

Відповідно до ч.1 статті 155 Земельного кодексу України вказано, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.1, підп. г ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування … про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову.

Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та виданого на підставі нього державного акту на право приватної власності на землю, а відповідач при цьому визнав вказані вимоги, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, треті особи: Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі, приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та виданого на підставі нього державного акту на право приватної власності на землю, - задовільнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 селищної Ради народних депутатів Котелевського району Полтавської області від 25 березня 1994 року за № 55 «Про приватизацію земельних ділянок громадян ОСОБА_2 селищної Ради» щодо передачі безкоштовно ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Гоголя, 39, смт Котельва Котелевського району Полтавської області.

3.Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії I- ПЛ № 040553 від 24 жовтня 1996 року, виданий на імя ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,3986 га, яка надана для обслуговування житлового будинку (площею 0,15 га) та ведення особистого підсобного господарства (площею 0,2486 га ) що розташована за адресою: вул. Гоголя, 39, смт Котельва Котелевського району Полтавської області, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 100 та скасувати його державну реєстрацію.

4.Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

5.Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії.

С У Д Д Я: ОСОБА_8