АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Демидовська А.І.
№ 22-ц/796/8720/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,
суддів Українець Л.Д., Оніщук М.І.,
секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає безпідставним висновок суду, що до спірних правовідносин не застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник Міністерства оборони України просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року під час виконання обов`язків військової служби помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

У листопаді 2008 року Міністерством оборони України відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2011 року, за результатами вирішення позову ОСОБА_1 дії Запорізького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 визнані неправомірними, зобов`язано Міністерство оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України нарахувати, а Запорізький військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу дружині померлого ОСОБА_2 ОСОБА_1 , обчислену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 2008 року № 409, в розмірі десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою військовослужбовця.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 18 травня 2011 року на підставі виконавчого листа, виданого 19 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-а-210/2010, відкрито виконавче провадження.

З листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17 листопада 2011 року № 248/3/6/8441/105 вбачається, що 16 листопада 2011 року останнє перерахувало ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти в сумі 141 840 грн. для здійснення виплати позивачці.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України від 03 грудня 2012 року виконавче провадження в зв`язку з його фактичним виконанням закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

21 січня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України коштів на відшкодування на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за період 12 червня 2008 року по 31 вересня 2012 року у зв`язку з затримкою належних виплат у зв`язку зі смертю її чоловіка у розмірі 51 575,16 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір виник у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 та невиконанням Міністерством оборони України рішення суду про зобов`язання перерахувати та виплатити їй вказану допомогу.

Вказані правовідносини врегульовані спеціальним законодавством Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді