РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборговнаості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за придбані запасні частини, матеріали та виконані роботи у розмірі 48475 грн. 00 коп., а також грошові кошти в розмірі 7900 грн. 00 коп. в якості компенсації за понесені збитки та сплачений судовий збір у розмірі 563 грн. 70 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що в серпні 2013 року йому зателефонував знайомий, який працює на СТО «Автобат» та запропонував оглянути автомобіль відповідача, який був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Оцінивши серйозність пошкоджень та загальний технічний стан автомобіля, позивач прийшов до висновку про можливість його відновлення до придатного до експлуатації стану. Зазначав, що всі питання щодо обєму робіт та їх вартості він погоджував з ОСОБА_3, винуватцем ДТП, з яким домовився про вартість робіт та послуг в розмірі 48475 грн., з яких придбання запасних частин в розмірі 160000 грн., придбання малірних матеріалів в розмірі 6975 грн., вартість виконаних робіт в розмірі 25500 грн. В подальшому ОСОБА_3 припинив здійснення оплати, а його зобовязання взяла на себе власниця автомобіля ОСОБА_2 Вказав, що згодом оплата припинилась зовсім, а виконуючи обовязок збереження переданого йому автомобіля, він також поніс збитки у вигляді упущеної вигоди від користування та розпорядження гаражним боксом, в якому зберігався, належний ОСОБА_2, автомобіль, який оцінив у 10 грн. за добу, вираховуючи розрахунок з серпня 2013 року по грудень 2015 року (790 днів).

У звязку з чим, просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не зявились, були належним чином та своєчасно повідомлені про місце і час розгляду справи (а.с.34), клопотань або заяв до суду про відкладення слухання справи не надали, в попередньому судовому засіданні представник позивача надав по суті свої пояснення, в яких вказував на обставини, які були викладені в позовній заяві, просив суд його задовольнити. Додатково на питання суду пояснив, що між сторонами була усна домовленість, жодних письмових угод не укладалось, документів про передання автомобіля позивачу від відповдіача для його ремонту відсутні, адреса ОСОБА_3 йому не відома.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, про час, дату і місце судового засідання була неодноразово повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надала.

Зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків

розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України) з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та усних пояснень, які були надані представником позивача у судовому засіданні.

При цьому, суд враховує положення статті 169 ЦПК України, в якій зазначено, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України, а як вбачається з матеріалів справи, провадження по справі було відкрито судом 18 лютого 2016 року, тобто на день слухання справи вже пройшло два місяці. Клопотання про продовження строків розгляду справи від позивача або його представника до суду не надходило.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні представник позивача, надаючи свої пояснення по суті предявлених вимог, наполягав на тому, що між позивачем та відповідачем по справі існували усні домовленості щодо виконання робіт з приводу ремонту автомобіля марки Chevrolet Aveo, д.н. АХС 183376 що належить ОСОБА_2.

Проте, належних та допустимих доказів цього суду не надав.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, суд прийшов до висновку, що пдістав вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі існували будь-які відносини щодо надання та отримання послуг з ремонту автомобіля, немає.

Також, представнику позивача судом було розяснено про необхідність доведення розміру витрат, які він просить стягнути з відповідача.

З метою повного та всебічного розгляду цивільної справи, судом було зроблено запит до Фрунзенського відділення Орджонікідзевського відділу поліції Головного Упралвіння Національної поліції в Харківській області для отримання завірених копій квитанцій та інших відомостей щодо придбання запасних частин на автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н. АХС 183376, придбання малярних матеріалів, які на думку представника позивача знаходились у слідчого у кримінальному провадженні №0002241, відкритого за заявою ОСОБА_2

На виконання ухвали суду від 28 березня 2016 року начальник СВ Фрунзенського ВП Індустрального ВП ГКНП в Харківській області надіслав копії протоколів допиту потерпілої ОСОБА_2, протоколу одночасного допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, протоколу допитів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Будь-які копії квитанцій та інші відомості щодо придбання запасних частин на автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н. АХС 183376, придбання малярних матеріалів надані до суду не були.

Щодо вказаних протоколів, то суд зазначає, що вони не можуть бути належними доказами у цивільній справі, які б встановлювали розмір понесених витрат позивачем, оскільки в судовому засіданні ці особи не допитувались, присягу свідка не складали.

Таким чином, підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за придбані запасні частини, матеріали та виконані роботи у розмірі 48475 грн. 00 коп. немає, оскільки належних та допустимих доказів понесення таких витрат ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Крім того суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 7900 грн. 00 коп. із посиланням на положення ст. 22 ЦК України, оскільки доказів спричинення йому будь-яких збитків у вигляді упущеної вигоди за користування та розпорядження гаражним боксом, у якому начебто зберігався автомобіль ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Також не надані до суду докази здійснення ОСОБА_6 діяльності щодо ремонту автомобілів, належності йому на праві власності або користуванні гаражних боксів.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту порушення його прав, що підлягають судовому захисту, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 ЦК України, ст.8,10,11,14,57-60,88,209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборговнаості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у

судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша