Справа № 345/1891/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2121/2016
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «ВІКНОЛІДЕР» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 7 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, уточнивши його в подальшому до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 червня 2016 року в якості співвідповідача до участі у справі залучено ПП «ВІКНОЛІДЕР».

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 7 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15 673,19 грн матеріальної шкоди, заподіяної недоліками у придбаному товарі, 2 000,00 грн завданої моральної шкоди, 2 100,00 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього 19 773,19 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 102,40 грн.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, суд першої інстанції стягнув розмір збитків виходячи з вартості віконно-дверної продукції станом на 2009 рік - час її придбання. При цьому не врахував, що за період з 2009 року по даний час коефіцієнт інфляції в Україні становить 220%, відповідно ціна на товар збільшилась щонайменше в 2,2 рази. Крім того, на ціну деяких груп товарів, крім розміру інфляції, впливають інші чинники, зокрема, попит, пропозиція тощо. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ціна на віконно-дверну продукцію з профілю ПФХ збільшилась у 2,243 рази. Відтак, ціна віконно-дверної продукції станом на 01.04.2015 року складає 35 154,97 грн. А демонтаж цієї продукції 2% відповідно становить 703,10 грн.

Не взято судом до уваги і того, що позивач в 2009 році замовив та оплатив віконно-дверну продукцію з профілю ПВХ певного кольору, яка у сукупності складала закінчений естетичний ансамбль (комплекс). Замінивши тільки віконно-дверну конструкцію на терасі, решту придбаної в 2009 році продукції відрізнятиметься як мінімум кольором та глянцем. В той же час, відповідно до положень ДБН браком віконно-дверної продукції є наявність на полотні ПВХ подряпин, сколів, інша деформація, а також різниця в кольорі або глянці, які видно неозброєним оком. Таким чином, заміні підлягає не тільки частина віконно-дверної продукції (вікно №№3, 4,5), а й решта придбаної згідно договору продукції.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що договір №239 (н) від 24 жовтня 2009 року укладено під впливом обману, оскільки в ньому не вказано про наслідки виявлення браку поставленої продукції. А тому, враховуючи норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦПК України покупець має право за своїм вибором: відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару. При цьому повернення сплаченої за товар грошової суми дорівнює вимозі замінити товар в цінах на момент заміни. Отже, твердження суду, що позивач вправі заявити вимоги до відповідача про відшкодування інфляційних втрат є помилковим.

Також, на думку апелянта, неправильним є і висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для майнової відповідальності ПП «ВІКНОЛІДЕР» по відшкодуванню збитків. Як вбачається з матеріалів справи брак віконно-дверної продукції допущено на стадії її виготовлення, а СПД ОСОБА_3 не був безпосереднім виробником продукції.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду змінити, постановивши рішення про повне задоволення позовних вимог.

В засідання апеляційного суду представник апелянта не зявився повторно, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_2 та представник ПП «ВІКНОЛІДЕР» у судове засідання не зявилися повторно будучи належним чином повідомленими.

За таких обставин відповідно до положення ст.305 ЦПК України перешкод розглядові справи не встановлено.

Вислухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2В суд першої інстанції виходив з того, що протягом встановленого пятирічного гарантійного строку позивачем виявлено істотні недоліки віконно-дверної конструкції, що підтверджено висновком будівельно-технічної експертизи. А відтак, на його користь слід стягнути вартість цієї конструкції, а також витрати, повязані з її демонтажем. При цьому вважав, що відшкодування шкоди слід покласти на відповідача ОСОБА_3, оскільки позивачем не доведено участь ПП «ВІКНОЛІДЕР» в укладені будь-яких договорів.

Ухвалене у справі судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону враховуючи наступне.

Згідно до вимог ч.ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на належну якість продукції та обслуговування, а також на відшкодування шкоди (збитків), завданих продукцією неналежної якості, а також майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», шкода, завдана майну споживача продукцією неналежної якості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за кожним потерпілим споживачем незалежно від того, чи перебував він у договірних відносинах з виробником (виконавцем, продавцем). Відповідальність перед споживачем за шкоду, зазначену в частині першій цієї статті, несе сторона, яка її завдала.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 24 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3 укладено договір №239(н), згідно якого останній зобовязався продати замовнику вироби з ПВХ, профіль Salamander фурнітура ROTO, виконати роботи по демонтажу старих конструкцій, монтажу конструкції продукції та жорсткому її укріпленню в пройомі, ліквідуванню технічної щілини (далі роботи) та проводити гарантійне обслуговування роботи в обсязі та на умовах, визначених цим договором (а.с.12 т.1).

Відповідно до п. п. 4.1., 5.1. договору здавання робіт підрядником і приймання їх замовником здійснюється шляхом підписання акту виконаних робіт. Вартість продукції становить 33 781,00 грн.

Гарантія на профіль встановлюється з дати підписання сторонами акту виконаних робіт і складає 5 років при умові правильної експлуатації виробів замовником (п.3.1. договору).

Таким чином, між сторонами було укладено договір, предметом якого є купівля-продаж товарів (виробів з ПВХ) та виконання підрядних робіт (надання) послуг (демонтаж існуючих конструкцій та встановлення нових). Відтак, відносини за цим договором підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України, які регулюють відносини побутового підряду.

З матеріалів справи вбачається, що 6 листопада 2009 року сторонами підписано акт виконаних робіт (а.с.65 т.1).

Згідно п.1 ч.2 ст.678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

В п. 2 статті 872 ЦК України вказано, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків.

Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення, проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 статті 1 Закону).

Відповідно до вимог п. ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених висновками експертизи, споживач в порядку та у строки, визначені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця, або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Аналогічні положення містяться також в п. 4 ст. 10 цього Закону в разі істотних недоліків допущених при виконанні робіт.

Зясовано, що в кінці літа 2014 року віконно-дверна конструкція, яка встановлена на терасі в житловому будинку ОСОБА_2, прийшла до непридатного до експлуатації стану. У звязку із чим він 18 вересня 2014 року звернувся до відповідача з претензією щодо усунення дефекту товару (а.с.13 т.1).

З матеріалів справи видно, що в ході розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги та просив поновити його порушене право, в тому числі і шляхом заміни конструкції неналежної якості тощо. Однак, у звязку із припиненням відповідачем підприємницької діяльності та залученням до участі в справі в якості співвідповідача ПП «ВІКНОЛІДЕР» позивачем було уточнено позовні вимоги та збільшено їх розмір.

Зі змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи №023/БТ-16 від 20 травня 2016 року (а.с.144-162 т.1) видно, що при проведенні обстеження двохсторонніх вхідних дверей Salamander, засклених склопакетом 4-16-4, що виготовлені та змонтовані приватним підприємцем ОСОБА_3, у будинку по вул. Шевченка, 57а в с. Мислів, Калуського району експертом виявлено ряд недоліків. Також експертом зазначено, що відповідно до проведених досліджень та аналізуючи наявність дефектів та недоліків, що не відповідають вимогам нормативних документів та таких, що не нормуються нормативною базою, але наявність яких впливає на експлуатаційні властивості вхідних дверей, слідує, що даний виріб не є товаром належної якості і не може використовуватись за цільовим призначенням.

А відтак, експерт прийшов до висновку, що враховуючи види встановлених при обстеженні недоліків, характер їх розташування, а також загальний технічний стан і характеристики металопластикових виробів, дані недоліки можливо класифікувати на такі, що могли утворитися частково внаслідок застосування відповідачем ОСОБА_3 неякісних матеріалів (профілів ПВХ, елементів фурнітури) та неякісного виконання робіт по їх виготовленню і монтажу.

Також встановлено, що внаслідок порушення вимог якості вхідних дверей віконно-дверна продукція не відповідає вимогам п.4.2.3, п.4.2.4, п.4.2.7, п.4.2.22, п.4.2.23, п.4.2.26, п.4.2.31 ДСТУ Б.В.2.6-15-99 «Вікна та двері полівінілхлоридні». Та що усунути порушення вимог якості дверей є неможливим, а тому такі підлягають заміні.

Крім того, експертом зазначено, що враховуючи загальне здороження вартість придбаної відповідно до договору від 24 жовтня 2009 року віконно-дверної продукції станом на 1 квітня 2015 року складає 75 770,78 грн. Усереднена вартість демонтажу віконно-дверної конструкції дорівнює 1-2 % від загальної вартості, що відповідно становить 1 515,42 грн.

Зазначений висновок підтверджено також поясненнями експерта ОСОБА_5, даними в судовому засіданні.

Як вбачається із комерційної пропозиції до договору №239(н) від 24 жовтня 2009 року вартість віконно-дверної конструкції, яка встановлена на терасі належного позивачу житлового будинку складає 15 366,19 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи витрати, повязані з демонтажем віконної продукції становлять 1-2% від вартості такої.

Враховуючи вищенаведене, припинення діяльності ФОП ОСОБА_3, принцип диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 із фізичної особи ОСОБА_3 15 673,19 грн матеріальної шкоди, завданої недоліками у придбаному товарі.

Доводи представника апелянта про те, що судом неправильно визначено розмір збитків, оскільки не застосовано положення ст. 1192 ЦК України, не заслуговують на увагу. Вказана норма регулює відшкодування шкоди, завданої позадоговірними зобов'язаннями (тобто деліктними правовідносинами) і не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами.

Не спроможними є і посилання представника ОСОБА_2 щодо повернення останньому всієї сплаченої за товар суми, оскільки матеріалами справи підтверджується, що предметом дослідження була тільки віконно-дверна конструкція на терасі будинку.

Аналогічно надуманими є також його твердження щодо права позивача на отримання подвійного розміру збитків, що не було враховано місцевим судом.

Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦПК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Проте, позивачем не доведено, що договір №239 (н) від 24 жовтня 2009 року укладено під впливом обману.

Згідно положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В той же час позивачем не надано будь-яких належних доказів щодо укладення між ПП «ВІКНОЛІДЕР» та ФОП ОСОБА_3 будь-яких договорів.

За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного переконання про відсутність підстав для майнової відповідальності ПП «ВІКНОЛІДЕР» по відшкодуванню спричинених позивачу збитків.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи місцевим судом зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6