У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

ЧерненкоВ.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Актив Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування збитків за банківськими вкладами і зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків за банківськими вкладами і зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що 6 березня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № ДФО-01-169345 строковий вклад «Актив прибутковий» з сумою вкладу 53 тис. грн строком на 1 місяць, тобто по 06 квітня 2014 року зі сплатою 26% та вказані кошти позивачем внесено на депозитний рахунок.

6 червня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № ДФО-01-180279 строковий вклад «Актив прибутковий» з сумою вкладу 1032 євро строком на 3 місяці, тобто по 6 вересня 2014 зі сплатою 8,5% та вказані кошти позивачем внесено на депозитний рахунок.

Вказував, що відповідачем не було повернуто вклад та відсотки по закінченню строку дії договорів. У зв'язку з чим, він зазнав збитків, оскільки міг би отримати доходи, а тому просив внести до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 5 967 грн 20 коп. у четверту чергу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Актив Банк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 070 грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 3 070 грн 20 коп. у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 3 070 грн 20 коп. та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, належним чином встановив характер спірних правовідносин у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суд, на підставі доказів, поданих сторонами у справі, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосував до відносин, які склалися між сторонами, ч. 1 ст. 1058, ст. 526, ч. 1 1074 ЦК України, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації та запровадженням процедури ліквідації зобов'язання перед кредитором регулюються спеціальним законом, яким можуть обмежуватись права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами.

Суд врахував, що відповідно до виписки по особовим рахункам вбачається, що грошові кошти у сумі 53 тис. грн за договором від 6 березня 2014 року (строк дії закінчився 6 квітня 2014 року) з вкладного рахунку НОМЕР_1 було перераховано на поточний рахунок НОМЕР_2, що свідчить про припинення дії зазначеного договору, а відтак на кошти нараховувалась процентна ставка у розмірі 0,25%.

Стаття 22 ЦК України містить в собі визначення збитків, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що діями відповідача не було завдано збитків у розумінні ст. 22 ЦК України.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції по їх оцінці.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом під час апеляційного провадження було допущено порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.М.Журавель

С.П.Штелик