АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/6560/16 Головуючий у 1 інстанції - Величко Т.О.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Мазурик О.Ф., Побірченко Т.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2016року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим договору іпотеки, визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») і просила винести рішення, яким припинити її зобов»язання за договором іпотеки перед Банком, згідно якого позивачка заставила на забезпечення кредитних зобов»язань третьої особи ОСОБА_2 належну їй нерухомість.

Крім того, позивачка просила суд визнати припиненим договір про надання кредиту кредитором ПАТ «Дельта Банк» позичальнику ОСОБА_2, а також просила визнати відсутнім у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги виконання зобов»язань позичальником ОСОБА_2 за кредитним договором, та іпотекодавцем ОСОБА_1 за договором іпотеки.

Послалась на те, що основне зобов»язання позичальником ОСОБА_2 перед Банком погашене, а, відповідно, на її думку, має місце припинення і похідних зобов»язань від відговору кредиту, яким є зобов»язання з іпотечного забезпечення.

РішеннямСвятошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2016року позов задоволено частково /а.с.92-96/.

Судовим рішенням визнано припиненим Договір про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року з додатковими угодами до нього, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Також визнано припиненою іпотеку за Договором іпотеки №70700 від 23.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим у реєстрі за №8922. укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та Черв»яцовою ОСОБА_5.

У поданій апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі /а.с.98-99/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» належить задовольнити.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, та визнаючи припиненим кредитні відносини між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, а також, визнаючи припиненими відносини іпотеки між АКІБ «УкрСиббанк» та Черв»яцовою ОСОБА_5, суд виходив з того, що кредитний борг позичальником ОСОБА_2 повністю погашений.

Між тим, такий висновок суду не відповідає обставинам справи і, відповідно, неправильно застосовані норми матеріального права.

Як слідує з матеріалів справи, 23.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за №0,згідно якого позичальник ОСОБА_2 отримав у Банка кредитні кошти у сумі 74.700 дол.США.

Таким чином, міжАКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 виникли відносини договору кредита, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 23.11.2007 року за №70700 між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачкою ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, в силу якого ОСОБА_1, як іпотекодавець, заставила Банку належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.12-14/

Отже, між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачкою ОСОБА_1 виникли відносини договору іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлено, що 8.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і відносно договору від 23.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за №0 згідно якого ОСОБА_2 отримав у АКІБ «УкрСиббанк» кредит у сумі 74.700 дол.США.

Як на основний довід своїх вимог, позивачка посилається на встановлені рішенням Апеляційного суду м.Києва від 28.05.2015 року обставини, в тій частині, що у договорі №2 до Кредитного договору №0 від 23.11.2007 року було змінено схему погашення кредиту та змінено реєстраційний номер договору в системі обліку банку та присвоєно цьому виокремленому номеру - №1 і при цьому ПАТ «Дельта Банк» також виокремив у двох Довідках заборгованості - заборгованість за Кредитним Договором №0 від 23.11.2007 року у розмірі 11.987 грн. 82 коп. та за виокремленим номером у обліковій системі банку - №1 від 30.01.2009 року, заборгованість у розмірі 661.710 грн.66 коп.

Між тим, як встановлено судом, згідно Висновку судово-почеркознавчої експертизи від 17.03.2009 року, виконаного в іншому провадженні, підписи від імені ОСОБА_2 в Додатковій угоді №2 від 30.01.2009 року(згідно якої, із кредитного договору №0 від 23.11.2007 року виокремлено інший обліковий номер №1 від 30.01.2009 року) виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. А тому Апеляційним судом м.Києва у рішенні від 28.05.2015 року, у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу встановлено, що заборгованість, яка нарахована позивачем відповідно до Кредитного договору №1 від 30.01.2009 року стягненню не підлягає, оскільки такий договір із ОСОБА_2 не укладався.

З урахування того, що заборгованість Позичальника станом на 28.05.2015 року (дата ухвалення Апеляційним судом м.Києва рішення у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу) у сумі 11.987 грн.82 коп. була сплачена 10.07.2015 року, що підтверджується квитанцією за №52135067 виданою ПАТ «Дельта Банк», позивачка вважала обгрунтованими свої вимоги щодо відсутності кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед Банком, і, відповідно, вважала припиненим договір іпотеки, відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» заперечуючи позовним вимогам, зазначив, що кредитний борг позичальником ОСОБА_2 перед Банком не погашений, а позивач лише використала той факт, що Банк змінив схему погашення кредиту, виокремивши з основного кредитного номера №0 інший реєстраційний номер договору в системі обліку під №1, не змінивши при цьому порядок і умови виконання позичальником кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 перед Банком.

При цьому, як зазначив відповідач, розмір кредиту, його вартість, умови і порядок погашення кредиту залишались незмінними, незалежно від наявності чи відсутності Додаткової угоди №2 від 30.01.2009 року.

Дійшовши висновку про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Так, Додатковою угодою №2 від 30.01.2009 року, навіть при умові, як встановлено Апеляційним судом м.Києва від 28.05.2015 року, позичальник ОСОБА_2 її не підписував, Банк в односторонньому порядку змінив схему погашення кредиту, зазначивши, що для ідентифікації Кредитного договору можуть застосовуватись, як номер договору - 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме - 1. При цьому Банк у двох довідках відокремив заборгованість за кредитним договором №0 - у сумі 11.987 грн.82 коп., а за кредитним договором №1 - у сумі 661.710 грн.66 коп.

Отже, як встановила судова колегія, між Банком та позичальником ОСОБА_2 фактично був укладений один кредитний договір за №0, з якого був лише виокремлений за ініціативою Банку інший реєстраційний номер №1 в системі обліку банку. При цьому Банк, на цих обох номерах одного кредитного договору обліковував різні суми, які є складовими одного кредитного договору.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Крім того, дійшовши висновку про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що позивачка не надала суду документальних підтверджень повного погашення позичальником ОСОБА_2 отриманого кредиту у сумі 74.700 дол.США, відповідно до Кредитного договору від 23.11.2007 року за №0 та відсотків по цьому кредиту, якими можуть бути квитанції, що видаються банком при погашенні кредитних зобов»язань їх клієнтами.

Крім того, позивачка не надала суду довідку від Банку, якою б, відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України, підтверджувалось повне погашення ОСОБА_2 заборгованості по кредиту.

Оскільки стороною позивача не підтверджений факт повного розрахунку за кредитними зобов»язаннями позичальника ОСОБА_2, відповідно відсутні і підстави для визнання припиненим договору іпотеки, укладеним між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ПАТ «Дельта Банк».

Виходячи із зазначених вимог матеріальних норм права та враховуючи встановлені судом правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2016року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим договору іпотеки, визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності ляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді