АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2620/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1871/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Акопян В.І., Абрамова П.С.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на майно

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог, посилаючись на проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1984 року, просила ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як чоловіка і жінки у період з серпня 1984 року по день смерті ОСОБА_4В 16.09.2014 року без реєстрації шлюбу. Визнати за нею та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину майна, набутого у спільну сумісну власність в період проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Визнати за нею право власності на:

-1/4 частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 238 952,25 грн.

-1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 11183, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 30829,50 грн.

-кошти в розмірі 4 520,92 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку №2536 у ПАТ «Терра Банк»;

-кошти в розмірі 5 255,14 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Дельта Банк»;

-кошти в розмірі 77,06 доларів США, які знаходяться на рахунку ПАТ «Дельта Банк»;

-кошти в розмірі 20 316,87 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ «Дельта Банк»;

-кошти в розмірі 718,52 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ «Дельта Банк»;

-кошти в розмірі 9 500,00 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

-кошти в розмірі 192,36 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

-1/2 частину будівельних матеріалів, які використані під час будівництва дачного будинку, літньої кухні-сараю з погребом, сараю-вбиральні, курятника, гаражу, теплиці, вартістю 147 295,50 грн., на садибній ділянці №548 в садовому товаристві «Рассвет» по вул. Приозерній в с. Самусіївка, Кременчуцького району Полтавської області;

-1/2 частину гаража №69, що знаходиться по вул. Московській в м. Кременчуці в гаражному кооперативі «Хорольський» вартістю 46 930,50 грн.;

-1/2 частину гаража №6 ряд «Б», що знаходиться по проїзду Ярославському №26 в м. Кременчуці в гаражному кооперативі «Волна», вартістю 53 206,50 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції в порушення вимог закону не звернуто увагу та не надано належної оцінки доказам, поданим позивачем. Також вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, внаслідок невірної оцінки наданим доказам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №277151, виданого 18.09.2014 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області (т.1, а.с.99).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема: квартиру АДРЕСА_2, автомобіль марки ВАЗ 11183, 2006 року випуску, д.н.з. ВІ 2195АН, дачний будинок з господарськими будівлями на садибній ділянці №548 в садовому товаристві «Рассвет» по вул. Приозерній в с. Самусіївка, Кременчуцького району Полтавської області, гараж №69, що знаходиться по вул. Московській в м. Кременчуці в гаражному кооперативі «Хорольський», гараж №6 ряд «Б», що знаходиться по проїзду Ярославському №26 в м. Кременчуці в гаражному кооперативі «Волна», а також грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_4, в ПАТ «Терра Банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Із заявами про прийняття спадщини після померлого 16.09.2014 року ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 звернулись донька ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка у заяві адресованої нотаріусу, зазначила, що є особою, яка проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (т.1 а.с.95, 112).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що для визнання спірного майна, набутого до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 має бути доведено належними і допустимими доказами наявність угоди між ними, яка відповідає законодавству про створення спільної власності, або той факт, що спірне майно придбавалось за рахунок їх спільної праці або коштів. Щодо періоду після 01 січня 2004 року суд першої інстанції виходив з недостатності належних і допустимих доказів у підтвердження факту існування сімейних відносин без реєстрації шлюбу у розумінні ст.3 СК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно розяснень у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У відповідності до постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-135цс13 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім"ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому ст.2 СК містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї.

Поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною стороною.

Виходячи з викладеного, без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету не можливо визнати за позивачкою право власності на половину майна.

Доводи апеляційної скарги фактично полягають у твердженні про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції.

За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови.

Перевіркою матеріалів справи колегія суддів встановила, що суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону і у відповідності до приписів п.п.2 п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України у своєму рішенні навів обґрунтовану оцінку наявним у справі доказам, зокрема показанням, свідків, актам про факт проживання, фотознімкам, іншим письмовим документам, зазначив мотиви, з яких прийняв до уваги одні докази та відхилив інші.

Проаналізувавши зміст письмових доказів, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі (т.3 а.с.1 зворот, 2), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх недостатність на підтвердження тих юридичних фактів, з якими закон повязує створення спільної сумісної власності осіб, що проживають сімєю без реєстрації шлюбу.

Стосовно актів ТОВ «Житлорембудсервіс» (№359 від 20 серпня 2015 року, №411 від 27 серпня 2015 року), на які посилається позивач в апеляційній скарзі (т.3 а.с.3), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх відхилення, зокрема у звязку з тим, що особи, які їх склали і підписали, не зявилися на виклик суду для їх допиту у якості свідків.

В апеляційній скарзі не наведені нові засоби доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального процесуального і права, отже, підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: В.І.Акопян

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов