У Х В А Л А МЕНЕМ УКРАЇНИ 13 липня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЗавгородньої І.М., суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,Савченко В.О., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення вартості часток та припинення права власності на них, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2015 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є співвласниками 44/100 частини житлового будинку (квартира № 1) з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_1 Полтавської області. Кожному співвласнику належить по 11/100 частини вказаного домогосподарства, яким вони не користуються, оскільки проживають за іншими адресами. Посилаючись на те, що належна сторонам квартира № 1 вказаного житлового будинку має невелику площу - 48,5 кв. м - та фактично одну житлову кімнату, у зв'язку із чим неможливо провести реальний виділ в натурі кожному своєї частки або встановити порядок користування, ринкова вартість спірного домоволодіння складає 368 109 гривень, вартість 11/100 частини домоволодіння складає 40 492 гривні, вони фактично позбавлені права користування чи розпорядження своїми частками, а тому просили стягнути з відповідачів на свою користь по 20 246 гривень з кожного грошової компенсації вартості 11/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 Полтавської області, збільшивши частки відповідачів у праві власності на спірне домоволодіння до 22/100 частини кожному з припиненням їх права власності їх на спірне домоволодіння. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення грошової компенсації вартості 11/100 частки домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1,та припинення права власності на них - залишено без розгляду. Уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути з ОСОБА_8 на їх користь грошову компенсацію вартості 11/100 частки спірного домогосподарства у розмірі 29 140 гривень кожному; частку права власності ОСОБА_8 у цьому домоволодінні збільшити з 11/100 на 22/100 частини; їх право часткової власності на 11/100 частини (кожному) припинити, зменшивши цим самим їхні частки з 11/100 на 11/200 частини кожному; стягнути судові витрати. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 29 140 грн грошової компенсації вартості 11/200 частки домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та судові витрати у розмірі 2 786 грн 20 коп., які складаються з: 291 грн. 40 коп. судового збору та 2 494 грн. 80 коп. витрат за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 29 140 грн грошової компенсації вартості 11/200 частики домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та судові витрати в розмірі 2 786 грн 20 коп., які складаються з: 291 грн. 40 коп. судового збору та 2 494 грн. 80 коп. витрат за проведення експертизи. Збільшено частки права власності ОСОБА_8 у домоволодінні розташованому за адресою : АДРЕСА_1, з 11/100 на 22/100 частини. Припинено право часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 11/200 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, кожного, зменшено цим самим їхні частки з 11/100 на 11/200 частини кожному. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок має невелику житлову площу, розмір часток співвласників є незначним, а тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 183 ЦК України дійшов висновку, що спільне користування будинком чи виділ часток в натурі є неможливим. Врахувавши, що режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд першої інстанції вважав за необхіднестягнути з відповідача на користь позивачів компенсацію за їх частки у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння із збільшенням частки відповідача у праві власності та припиненням права часткової власності позивачів на 11/200 частини домоволодіння, зменшивши їх частки з 11/100 до 11/200 частини кожному. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що вирішення питання про часткове припинення часток у спільному майні із залишенням права власності в домоволодінні на 11/200 частини за кожним із позивачів та стягнення грошової компенсації із співвласника, який є зареєстрованим у спірній частині будинку, але там не проживає за наявності іншого співвласника, від стягнення грошової компенсації з якого позивачі відмовились, не відповідає порядку, визначеному ч. 3 ст. 358 ЦК України, та врахував, що стягнення з відповідача, який тривалий час не працює, 58 280 гривень та судових витрат є для нього надмірним тягарем. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не було встановлено власника 56/100 частини (квартири АДРЕСА_1) та не залучено його до участі у справі, не встановлено, чи був проведений реальний розподіл домоволодіння між ним та попереднім власником квартири, спадкоємцями якого є сторони у справі, чи відповідає фактичне користування будинком ідеальним часткам у домоволодінні. Проте з таким висновком апеляційного суду повінстю погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає. Судом установлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 єспіввласниками 44/100 частини житлового будинку (квартира № 1) з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_1 Полтавської області. Кожному співвласнику належить по 11/100 частини вказаного домогосподарства. Звертаючись до суду з позовом, позивачі мали на меті припинити право належних їм часток в домоволодінні (квартирі) шляхом спонукання відповідача до виплати грошової компенсації за частку будинку з припиненням їх права власності на 11/200 частини домоволодіння та збільшення частки відповідача до 22/100 частин. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з результатів аналізу вищезазначених норм, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі усправі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Вказана правова позиці викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа № 6-2925цс15). При цьому апеляційний суд не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14). Таким чином, дійшовши правильного висновку про застосування до спірних правовідносинположення ст. 364 ЦК України, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки при вирішенні справи не було встановлено власника 56/100 частини (квартири АДРЕСА_1) та не залучено його до участі у справі, не встановлено, чи був проведений реальний розподіл домоволодіння між ним та попереднім власником квартири, спадкоємцями якого є сторони у справі, чи відповідає фактичне користування будинком ідеальним часткам у домоволодінні. Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Враховуючи, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача не можуть бути застосовані, оскільки залучення до участі у справі власника 56/100 частини із з'ясуванням питань про те, чи був проведений реальний розподіл домоволодіння між ним та попереднім власником квартири, спадкоємцями якого є сторони у справі, чи відповідає фактичне користування будинком ідеальним часткам у домоволодінні передбачає розгляд справи спочатку судом першої інстанції, у зв'язку із чим оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 - задовольнити частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий І.М. Завгородня Судді: О.І. Євтушенко О.В. Попович В.О. Савченко О.М. Ситнік