Дата документу 15.07.2016
Справа № 320/2834/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2016 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Ковальової Ю.В.,
при секретарі Черемісіній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, вказуючи, що їй на підставі права приватної власності належить вказаний житловий будинок. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, який був зареєстрований у житловому будинку. З 28.02.2015 року ОСОБА_2 у житловому будинку не мешкає. Майно та особисті речі відповідача у зазначеному житловому будинку відсутні. Добровільно знятися з реєстрації він не бажає, у житловому будинку не мешкає без поважних причин понад один рік, тому позивачка була змушена звернутися з позовом до суду.
В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти ухвалення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача в судове засідання, не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами.
Позивачці належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку від 11.12.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "ММБТІ" від 14.12.2007 року, домової книги на житловий будинок. /а.с. 5-6, 9-11/.
Як вбачається з позову, відповідач - ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивачки. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 11.12.2015 року, яке набрало законної сили 13.01.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 7/.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області від 19.05.2016 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 07.12.2010 року за адресою: АДРЕСА_1. /а.с. 14/.
Однак, відповідач з 28.02.2015 року за вказаною адресою не проживає, про що свідчить довідка голови Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1811 від 04.04.2016 року. /а.с. 8/.
В силу того, що відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але в ньому не проживає вже понад один рік, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Оскільки відповідач є колишнім чоловіком позивачки, мешкав разом з нею як член сім»ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.
Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Оскільки, як було встановлено судом, житловий будинок перебуває у приватній власності ОСОБА_1, відповідач, який проживав у будинку як член сім»ї позивача, на теперішній час не мешкає у житловому будинку АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 209, 212-214, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова