АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4195/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року КП «ХТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання,

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 є споживачами послуг з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за опалення і гарячу воду, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.10.2006 року по 31.10.2012 року у сумі 13218 грн. 67 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, наполягав на солідарному стягненні заборгованості з відповідачів, посилаючись на відомість нарахування заборгованості та своє внутрішнє переконання, інших доказів на підтвердження доводів позову не надав.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив застосувати строки позовної давності, також зазначив, що позов є необґрунтованим та не доведеним, підписаний особою, яка на день звернення до суду не довела наявність своїх повноважень, у звязку з чим прохав в задоволені позову відмовити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник КП «ХТМ» ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасникам судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 закону України «Про теплопостачання» передбачено обовязок відповідачки, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, на підставі чого зроблений розрахунок заборгованості, а також стосовно змісту спірних правовідносин, відсутності доказів стосовно статусу житла, в якому мешкають відповідачі: комунального чи приватного.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду, оскільки наявна в матеріалах справи відомість нарахування і сплати за теплову енергію по квартирі АДРЕСА_2 містить данні про місячний тариф, місяць нарахування заборгованості, нараховані для сплати та сплачені суми. Однак передбаченими у Законі України «Про бухгалтерський облік» первинними документами бухгалтерського обліку надані позивачем відомості, які мають односторонній характер аналітичного змісту, іншими обєктивними доказами в розумінні ст. 57 ЦК України - не підтвердженні. Як встановлено по справі, позивач не уклав з відповідачами передбаченого у Законі України «Про житло-комунальні послуги» відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг, або рішення суду вважати такий договір укладеним на певних умовах відповідно до ст. 649 ЦК України - до суду також не було надано. При відсутності укладення між сторонами договору про надання спірних житлово-комунальних послуг, заперечені відповідачами відомості нарахувань, ненадання позивачем доказів про те, що він має право надавати спірні послуги (є виконавцем чи надавачем цих послуг), а також що він фактично надавав відповідачам послуги з центрального опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання, - слід вважати, що позивач не довів наявність між сторонами передбачених у ст. 11 ЦК України підстав для виникнення цивільних прав і обовязків стосовно предмету заявленого позову, тобто про наявність між спірних правовідносин.

У наданій позивачем відомості нарахування вказані грошові суми про часткову сплату відповідачами послуг позивача (а.с. 2-3), однак цього факту відповідачі не визнали, тому відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, оскільки вказаний документ не є безспірним, належним і допустимим доказом виникнення між сторонами спірних правовідносин, колегія суддів не погоджується з наведеним з цього приводу доводом представника апелянта.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування, які у даній справі відсутні. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання не проводилося, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої інстанції цієї статті, не приймається, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

За ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в подання цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів, однак таких заяв від позивача не надходило. Під час апеляційного розгляду також не було встановлено порушень районним судом положень ч. 4 ст. 10 ЦК України, оскільки позивач представлений у справі кваліфікованим юристом, якому було розяснено його права та обовязки, у тому числі стосовно надання необхідних для доведення заявленого позову доказів, в чому у нього перешкод обєктивного характеру не було.

Вказані вимоги закону щодо надання доказів до суду першої інстанції діють і під час апеляційного провадження, оскільки відповідно до ст. 303 ЦПК України дослідження нових доказів в апеляційному суді можливо, лише якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, яких у даному випадку не було. З цих причин колегія суддів відмовила у залучення до матеріалів справи актів про підключення та відключення жилого будинку № 73-А по вул.. Гв. Широнинців у м. Харкові до системи централізованого опалення.

Крім того, позивач не надав до суду доказів щодо правових підстав користування відповідачами квартирою 5 в буд. 73-А по вул.. Гв. Широнинців в м. Харкові, що є необхідним для застосування до п. 18 Правил надання послуг із центрального опалення, постачання холодної і гарячої води», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 60, ст. 11 ЦК України, на які позивач послався як на правову підставу заявленого позову.

Виходячи з наведеного, судова колегія погоджується із висновками районного суду про недоведеність позову, які відповідають наведеним нормам матеріального і процесуального права і доводами скарги не спростовуються, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії