Провадження № 2/522/7144/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, по якому просить: розірвати договір довічного утримання укладений 27 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1 право власності на 615/1000 частин квартири №19, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці Рішельєвська, у будинку №21.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27.10.2009 р. між нею та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, за яким останній зобовязався повністю утримувати позивача, шляхом забезпечення одягом, взуттям, належним медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування та наданням побутових послуг. Однак 01.11.2015 р. ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивач звернулась до нотаріуса, який розяснив їй, що в звязку з укладенням договору довічного утримання вона втратила право власності на належну їй раніше квартиру. При цьому ОСОБА_1 зазначала, що за життя ОСОБА_4 жодним чином не виконував умови договору довічного утримання, не надавав їй належний догляд та утримання, і на теперішній час його діти, які прийняли спадщину (відповідачі по справі), також відмовляються від виконання умов договору довічного утримання.

З наведених вище обставин позивач вважає, що її права порушені та звернулась за їх захистом в судовому порядку.

Представник позивача до суду не зявилась, надавши заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не зявились, надавши до канцелярії суду заяву, по якій просили слухати справу за їх відсутності. Також з вказаної заяви вбачається, що відповідачі, як і їх батько за життя, не бажають виконувати умови договору довічного утримання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (батьком відповідачів) укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 6-2052, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 8).

Відповідно до умов вищезазначеного договору довічного утримання ОСОБА_1 передає ОСОБА_4, 615/1000 частин квартири №19, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці Рішельєвська, у будинку №21, що складається в цілому з трьох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 46,7 кв. м., загальною площею 67,7 кв. м., що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, реєстраційний номер, взамін чого ОСОБА_4 зобовязався забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно (а. с.8).

01.11.2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 433225, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 11302 (а. с. 13).

Пунктом 8 договору довічного утримання передбачено, що у разі смерті « набувача», обовязки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором частина квартири.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 615/1000 частин квартири №19, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці Рішельєвська, у будинку №21, набутої ним у власність на підставі вищевказаного Договору довічного утримання.

Зі змісту спадкової справи № 4/2016, заведеної Другою Одеською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, вбачається, що спадщину прийняли його син ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання(догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні(набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом.

Відповідно до положень ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 Вівктора є відповідачі, саме до них перейшли обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів. цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі мають намір або належним чином виконують умови договору довічного утримання, а навпаки, як вбачається з заяви за вхід. 86972/16 від 20.10.2016 року за підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони не не виконують та не бажають виконувати умови договору, суд виходить з того, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на , 615/1000 частин квартири №19, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці Рішельєвська, у будинку №21, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Таким чином суд вважає за можливе дану вимогу задовольнити.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3, 12, 16, 744,745, 746, 748, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 218, 224, 225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання укладений 27 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 615/1000 частин квартири №19, що знаходиться в місті Одесі, по вулиці Рішельєвська, у будинку №21.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду можеть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук