Справа № 758/9086/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретарів - Циби О.В., Прокопенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила змінити формулювання її звільнення з роботи з посади головного бухгалтера на ч.3 ст.38 КЗпПУ за власним бажанням, оскільки вважає звільнення за прогул з 16.06.2015р. незаконним. Також після уточнення вимог просила стягнути вихідну допомогу в розмірі 23827,82 грн., компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 64399,50 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач вважає, що відповідно до її заяви про звільнення, яку вона написала 16.06.2015р. ( по тексту заяви просила звільнити її з 08.06.2015р.), її мали звільнити з 16.06.2015р., оскільки 08.06.2015р. вона перебувала на лікарняному.

Представники відповідача Юрко О.Є. та Гуржій Є.О. просили відмовити з задоволенні позовних вимог. Позивач є головним бухгалтером і не могла звільнитись, не передавши бухгалтерію іншому бухгалтеру, тим більше на підприємстві проводилась перевірка фінансово-господарської діяльності Служби енергетичного забезпечення з 27.04.2015р. по 04.06.2015р., і відповідальними особами за період, що перевірявся була в тому числі головний бухгалтер ОСОБА_1 22.05.2015р. (в п»ятницю) вона написала заяву про звільнення з 08.06.2015р., після чого з 25.05.2015р. (з понеділка ) захворіла та перебувала на лікарняному по 15.06.2015р. першим робочим днем після лікарняного вважається 16.06.2015р. Проте, 16, 17, 18, 19 червня була відсутня на роботі, що підтверджується табелем обліку робочого часу ( а.с.62) та актами. 19.06.2015р. з»явилась, забрала свої речі, але трудову книжку не виявила бажання отримати, наполягала, щоб надіслали поштою.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Наказом № 98-к від 13.04.2000р. ОСОБА_1 призначена на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записом в трудовій книжці ( а.с.7).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач 22.05.2015р. написала заяву про її звільнення за власним бажанням, в якій просила звільнити з 25 травня 2015р.

Разом з тим, відповідач не міг звільнити позивача з 25.05.2015р, оскільки остання перебувала на лікарняному з 25.05.2015 по 15.06.2015р., що підтверджується виданим лікарняним листком непрацездатності (а.с. 19 ). Першим робочим днем після лікарняного вважається 16 червня 2015 р.

Позивач вважає, що після виходу з лікарняного, 16.06.2015р. був її останнім робочим днем, оскільки з 15.06.2015р., в той час коли вона перебувала ще на лікарняному, відповідач не мав права її звільняти. Представники відповідача також підтвердили, що 16.06.2015р. був першим робочим днем після закриття листка непрацездатності, і вона мала вийти на роботу. Але без поважних причин ОСОБА_1 в цей день не працювала, лише зайшла на роботу, щоб залишити свою заяву від 16.06.2015р. про направлення їй трудової книжки поштою та пішла з роботи. Цей факт визнається позивачем, тому доказуванню не підлягає.

Трудову книжку позивач отримала 02 .07.2015р.

Як встановлено положеннями ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст.148 дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Позивача звільнили з роботи за прогул без поважних причин 16.06.2015р. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом №320-к від 02.07.2015р. ( а.с.54).

Відповідно до вимог ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового працівника) допускається у випадках : зокрема, звільнення керівника підприємства, установи організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об»єднаннями громадян.

Посилання представника позивача на відсутність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача без такої згоди безпідставні, оскільки в силу статті 43-1 КЗпПУ позивач як головний бухгалтер може бути звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди профспілкової організації.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов»язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 149 КЗпП України перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обов»язків. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обов»язків.

Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає зі змісту ст.138 КЗпП України, яка передбачає обов»язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до відповідальності.

В судовому засіданні представниками відповідача доведено протиправність поведінки позивача, наслідком чого стало звільнення за прогул 16.06.2015р. (її останній робочий день).

Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст.38,39 цього Кодексу), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Вихідна допомога не виплачувалась позивачці з цих же підстав, що вона звільнена за прогул.

Посилання позивача на створення неприйнятних умов для роботи спростовуються показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які пояснили суду, що у головного бухгалтера був окремий кабінет, на якому прикріплена табличка «головний бухгалтер», робочий стіл, комп»ютер. А збій в роботі програмного забезпечення не залежить від роботодавця.

Як пояснила представник відповідача, збій в роботі бухгалтерської програми «1С», «М.Е.Doc» - це форс-мажорні обставини, а не умисне створення несприйнятливих умов для головного бухгалтера.

Отже, оскільки позовні вимоги не доведені, задоволенню не підлягають також вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 44, 147, 148, 149 КЗпП України, ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун