У х в а л а

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Попович О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у червні 2013 року між ним та ОСОБА_2 в усній формі був укладений попередній договір купівлі-продажу автомобіля «Форд Фокус», 2005 року випуску. Вартість автомобіля була погоджена в сумі 66 400 грн, що за офіційним курсом Національного банку України становило 8 300 доларів США. Він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 тис. грн, про що останнім складені розписки. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу автомобіля 17 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Проте ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, договір купівлі-продажу автомобіля між ними не укладено. Вважав, що ОСОБА_2 володіє грошовими коштами без достатніх правових підстав.

З огляду на викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти, передані в якості авансу, у розмірі 25 тис. грн, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення попереднього договору купівлі-продажу. З копій розписок, які надав відповідач ОСОБА_2, не вбачається, за що саме були отримані грошові кошти та за який автомобіль був переданий завдаток.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно із ч. ч. 1, 3ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом установлено, що 24 червня, 23 липня та 16 вересня 2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в якості завдатку на загальну суму 25 тис. грн, про що ним були власноручно складені розписки (а.с. 11-13).

17 вересня 2013 року між ОСОБА_1, як кредитором, та ОСОБА_3, як поручителем, був укладений договір поруки (а.с. 14), за яким останній зобов'язався відповідати за виконання всіх зобов'язань ОСОБА_2, як боржника, що виникли з простої попередньої угоди купівлі-продажу транспортного засобу «Форд Фокус Універсал» (основний договір), який був укладений між кредитором та боржником.

Згідно п. 4.1 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником згідно основного договору у сумі 2 500 грн.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу між сторонами укладений не був.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачено додаткову відповідальність поручителя.

Той факт, що, як вказали суди,попередній договір купівлі-продажу автомобіля сторонами не укладено у формі, яка відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним.

З огляду на викладене, суди належним чином не встановили фактичних обставин справи; не дали оцінку тому, що в силу статті 545 ЦК України наявність розписок у ОСОБА_1 свідчать про невиконання зобов'язання ОСОБА_2, а також те, що ОСОБА_3, як поручитель, визнав позовні вимоги (а.с. 33).

Таким чином, у порушення вимог ст. ст.212-214, 316 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули тадійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їхскасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Попович

В.А. Черненко