Провадження № 2/344/2708/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

відповідачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ Приватбанк про визнання договору припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що відповідачка є поручителем за договором позики від 09/04/2008 р. IFU0А800001200, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, за яким передано позику в сумі 28879,60 гривень до 08/04/2013 р. Позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання, а тому позивач просив суд стягнути з поручителя 93790,25 гривень.

Відповідачка пред`явила зустрічний позов, відповідно до змісту якого відповідачка не знала і не надавала згоду на збільшення обсягу її відповідальності за договором поруки, який позивач та позичальник змінили їх додатковим договором. Тому відповідачка просила відмовити в позові та визнати спірну поруку припиненою.

Представник позивача неодноразово повідомлений судом про час і місце розгляду справи за його участі не з`явився в судове засідання, просив суд розглянути справу без участі представника позивача.

В судовому засіданні відповідачка та її представник заперечили позов з тих підстав, що позивач та позичальник збільшили обсяг відповідальності відповідачки в частині строку користування коштами, що потягло збільшення процентів, які підлягають сплаті, без згоди відповідачки, а тому порука є припиненою.

Судом встановлено наступні обставини.

09/04/2008 р. позивач та ОСОБА_3 уклали договір позики IFU0А800001200, відповідно до якого передано в строкове платне користування грошові кошти на умовах позики в сумі 28879,60 гривень до 08/04/2013 р. на умовах, що вказані в договорі.

09/04/2008 р. позивач та відповідачка уклали договір поруки, відповідно до умов якого відповідачка прийняла на себе зобов`язання щодо поруки за договором позики IFU0А800001200 ОСОБА_3

04/02/2009 р. позивач та ОСОБА_3 уклали додатковий договір до договору позики IFU0А800001200, яким змінили п. 16.6 договору позики та встановили щомісячний платіж в сумі 655,84 гривень для погашення заборгованості з кредиту, відсотків, винагороди, комісії.

29/05/2012 р. ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р.

28/08/2014 р. позивач склав повідомлення відповідачці про дострокову сплату заборгованості за договором поруки, яке направив відповідачці 10/09/2014 р.

Звернення до суду мало місце 13/10/2014 р.

Видано виконавчий лист №202/20661/13-ц видано на виконання рішення від 01/04/2013 р. про звернення стягнення на предмет застави за договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р.

Відповідно до договору поруки 09/04/2008 р. за ним забезпечено зобов`язання ОСОБА_3 за договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р. на суму позики 28879,60 гривень з 09/04/2008 р. по 08/04/2013 р. під 0,92% за місяць, зі сплатою винагороди 2% на час позики та винагороди 0,90% щомісяця зі сплатою пені 0,15 % за період прострочення, але не менше 1 гривні та відповідно до умов і строків, що визначені в договорі позики.

В ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ст. 553 ЦК України вказано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

В ст. 554 ЦК України вказано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У свою чергу відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У свою чергу відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-990цс15, оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Дострокове погашення позики встановлено заочним рішенням від 29/05/2012 р.

01/04/2013 р. набрало законної сили судове рішення, за яким видано виконавчий лист №202/20661/13-ц про звернення стягнення на предмет застави, що є формою дострокового виконання і припинення договору позики.

Звернення до суду з позовом до відповідачки мало місце 13/10/2014 р.

Отже позивачем пропущено строк в шість місяців для пред`явлення вимоги поручителю.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Так само зміна обсягу відповідальності відповідача за порукою від 09/04/2008 р. за договором позики IFU0А800001200, без згоди поручителя має свої правовим наслідком припинення поруки.

В п. 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже позов не обґрунтовано належними на те правовими підставами, а зустрічний позов підглядає задоволенню з підстав припинення договору поруки на підставі змісту п.п. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

в позові ПАТ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р. ,укладеним між ПАТ Приватбанк та ОСОБА_3 відмовити;

зустрічний позов задовольнити;

договір поруки укладений ОСОБА_1 та ПАТ Приватбанк 09/04/2008 р. щодо поруки за виконання зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором IFU0А800001200 від 09/04/2008 р. визнати припиненим.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський