Справа № 307/1619/16-ц
Провадження № 2/307/990/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі Комяті Н.А з участю позивачки ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2Ю розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 де третя особа Тячівський районний відділ головного управління Держаної міграційної служби України в Закарпатській області, Орган опіки та піклування Тячівської РДА про виготовлення дитячих проїзних документів та виїзд за кордон без згоди батька.

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 предявила позов в суд до відповідача про виготовлення дитячих проїзних документів та виїзд за кордон без згоди батька. ОСОБА_4 вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 але шлюб виявився невдалим рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання в них 28 вересня 2009 року народився син ОСОБА_5, який проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні та вихованні. У даний час вона має можливість виїхати за кордон з сином для відпочинку та оздоровлення під час літніх та зимових канікул, де може забезпечити дитині належні умови відпочинку, фізичного та духовного розвитку, покращення здоровя.

Батько дитини не надає згоди на виготовлення документів для виїзду за кордон. Хоча сам сина не відвідує не приймає участі у його вихованні., не піклується про його матеріальний стан. Оскільки батько дитини відмовляє їй у наданні згоди для виїзду сина за кордон тому вона змушена звернутись з позовом в суд.

Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та доповнила, її дядько громадянин України проживає у ОСОБА_6 просить її приїхати з сином на літні канікули для оздоровлення та відпочинку, її брат проживає у Німеччині також запрошує її з сином поїхати на відпочинок на літні або зимові канікули. Вона неодноразово зверталась до відповідача щоб він надав їй таку змогу, але він відмовляє їй. Хоча сам не приймає участі у виховані та утриманні дитини не спілкується з дитиною не надає матеріальної допомоги і вона змушена звертатись в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини . Відповідач сам виїжджає на заробітки і більше півроку його не має вдома, на даний час також виїхав на заробітки за межі країни. Із за нього вона не може разом з сином поїхати на відпочинок. На даний час він затягнув з розглядом справи у суді і вона вже цього літа не зможе поїхати на відпочинок. Із-за батька дитина не може поїхати на відпочинок. Просить суд надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька та виїзд за кордон з сином у її супроводі.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив в суді , позивачка виїжджаючи за кордон з дитиною позбавляє батька можливості брати участь у вихованні дитини. Крім того чинне законодавство передбачає виїзд за кордон у визначений час у визначену країну та одноразову поїздку . Тому просить суд в позові відмовити.

Представник третьої сторони Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, а тому на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності.

Представник третьої сторони Органу опіки та піклування Тячівської РДА в судове засідання не зявився а написав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Проти позову не заперечує.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у шлюбі з 14 лютого 2009 року, але шлюб виявився невдалим та 17 вересня 2015 року шлюб було розірвано, що стверджується рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області.

За час передування у шлюбі у сторін 28 вересня 2009 року народився син ОСОБА_7, що стверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки Краснянської сільської ради № 536 від 25 травня 2016 року неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачкою.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка має намір вивезти малолітнього сина, ОСОБА_5 Олеговича, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до ОСОБА_6 та Німеччини, з метою відпочинку та розвитку дитину, однак не має нотаріально посвідченої згоди батька на виготовлення проїзних документів та на виїзд сина за кордон.

Позивачка в період березень-травень 2016 року неодноразово зверталась до відповідача з заявами про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та дозволу на виїзд за кордон однак батько свого дозволу не дає.

Як вбачається з висновку № 180 від 31 травня 2016 року Органу опіки та піклування Тячівської районної держаної адміністрації ОСОБА_1М надано дозвіл на виготовлення дитячого закордонного паспорту для малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та на тимчасовий виїзд за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди батька ОСОБА_3.

Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків

Так, згідно зі ст. 2 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 cт. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду).

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено в ст. ст. 57 - 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 М є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, однак суд, враховуючи, що виїзд планується в період літніх та зимніх канікул, вважає за необхідне задовольнити позов в частині надання дозволу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_6 та Німеччини в період літніх канікул з 10 липня 2016 року по 1 вересня 2016 року та з 10 грудня 2016 року по 1 лютого 2017 року без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суми сплаченого судового збору в розмірі 1102 гривні 40 копійок .

Керуючись Законом України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України, п.п. 16, 23 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, п.п. 2, 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Михайлівни задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон на імя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надати дозвіл ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_6 та Німеччини з 10 липня 2016 року до 1 вересня 2016 року, та з 10 грудня 2016 року по 1 лютого 2017 року без згоди його батька ОСОБА_3 в супроводі матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1102 гривні 41 копійку судових витрат .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Тячівського районного суду В.І. Мельник