АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/285/13-ц Головуючий в 1 інстанції: Постол В.С. Номер провадження: 22-ц/791/970/16 Доповідач Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 січня 2013 року між нею та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір купівлі-продажу 3321/20000 частки житлового будинку зазначеного літерою «А» житловою площею 68, 6 кв.м., загальною площею 147,5 кв.м. з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, веранда літ. А3, сараї літ. Б,Г, вбиральня літ. В,Д, вбиральна-душова літ. Є, споруди № 1-3, гараж літ. Ж, розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м. За вказаний правочин ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 18 000 грн., у підтвердження чого сторонами була складена розписка. ОСОБА_4 в свою чергу передала позивачці ключі від будинку та правовстановлюючі документи. Договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально у звязку з тим, що ОСОБА_4 відмовилася йти до нотаріуса, посилаючись на зайнятість та на фактичне виконання, та дійсність угоди, засвідченої підписами сторін. У звязку з викладеним, позивачка просила:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 3321/20000 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14, укладений 03 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- визнати за нею право власності на 3321/20000 частки житлового будинку літ. «А» житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 147,5 кв.м. з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, веранда літ. А3, сараї літ. Б, Г, вбиральня літ В, Д., вбиральня-душова літ. Є, споруди № 1-3, гараж літ. Ж, які розташовані за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 рокупозов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності - задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 3321/20000 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14, укладений 03 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно: 3321/20000 частки житлового будинку літ. А житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 147,5 кв.м. з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, веранда літ. А3, сараї літ. Б, Г, вбиральня літ В, Д., вбиральня-душова літ. Є, споруди № 1-3, гараж літ. Ж, які розташовані за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, посилаючись на те, що його майнові права були порушені, а саме: визнано право власності за ОСОБА_3 його гараж, на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка не приймала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, посилаючись на те, що вона є співвласницею будинку №14 по вул.Суворова у м.Генічеську Херсонської області, але не було залучена до розгляду справи, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невідповідність рішення суду діючому законодавству, просить рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 не погоджуючись із твердженнями скаржника, зазначила, що дійсно, будівлі та споруди, розташовані за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14 належать на праві спільної сумісної власності декільком власникам, однак частка кожного є визначеною в конкретній величині та ніякого відношення до кожної з них не має. Зазначила, що гараж літ. «Ж» а саме: гараж літ. «Н» площею 36,8 кв.м. по вул. Суворова, 14-А, який належить ОСОБА_1 та гараж літ. «Ж» площею 18 кв.м. по вул. Суворова, 14, який належить ОСОБА_3 знаходяться в безпосередній відстані один від одного, однак за різними адресами.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,5 кв.м., житловою площею 68,6 кв.м. у м. Генічеськ по вул. Суворова, 14 належить на праві спільної часткової власності шістьом власникам, при цьому ОСОБА_2 належить 84/300 частки, а ОСОБА_3 3321/2000 частки в праві спільної часткової власності, що підтверджено відповідними документами, а отже право власності ОСОБА_2 ніяким чином не порушено. У звязку з зазначеним, представник позивача просила залишити апеляційні скарги без задоволення.

Судом встановлено, що будинок № 14 по вулиці Суворова у м.Генічеську Херсонської області належить власникам: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_3 03 січня 2013 року уклали договір купівлі-продажу 3321/20000 частки житлового будинку зазначеного літерою «А» житловою площею 68, 6 кв.м., загальною площею 147,5 кв.м. з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, веранда літ. А3, сараї літ. Б,Г, вбиральня літ. В,Д, вбиральна-душова літ. Є, споруди № 1-3, гараж літ. Ж, розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м., що належав ОСОБА_4 на праві власності, однак вказаний договір не був посвідчений нотаріально (а.с. 6-7).

Розпискою від 03 січня 2013 року ОСОБА_9 засвідчила те, що отримала від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 18 000 грн. за купівлю 3321/20000 частки житлового будинку літ. А житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 147,5 кв.м. з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, веранда літ. А3, сараї літ. Б, Г, вбиральня літ В, Д., вбиральня-душова літ. Є, споруди № 1-3, гараж літ. Ж, які розташовані за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14 (а.с. 8).

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, а тому відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, позов підлягає задоволенню. Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 рокувирішено питання про права та обовязки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому вказані особи згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України мають право оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, було встановлено, що ОСОБА_1 належать на праві приватної власності: житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 56,1 кв.м., який розташований за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 листопада 2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5491606 від 18 листопада 2004 року (а.с. 41,42); земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,014 га, кадастровий номер :01:001:0778 на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку № 34792904 від 12 березня 2015 року та витягу № 34793308 від 12 березня 2015 року (а.с. 45); земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0127 га, кадастровий номер :01:001:0777 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44801674 від 30 вересня 2015 року. На підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 16 жовтня 1996 року № 388 ним здійснено будівництво гаражу розміром 4*6 м по вул. Суворова, 14 та на підставі рішення виконкому Генічеської міської ради від 19 травня 2006 року № 156 здійснено будівництво мансарди над вказаним гаражем та сараю розміром 2,5*3,0 м.

У свою чергу, ОСОБА_11 згідно договору дарування від 13 листопада 2002 року належить 84/300 частини житлового будинку зазначеного літерою «А», житловою площею 68,6 кв.м., з господарськими спорудами: тамбур літ. А, А2, сіни літ. А1, віранда літ. А3, сараї літ. Б,Г, вбиральня літ. В,Д,Є, споруди № 1-4, розташованого на земельній ділянці площею 676 кв.м., що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 14.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України закріплено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок №14 по вулиці Суворова у м.Генічеську Херсонської області знаходиться у спільної частковій власності: ОСОБА_2 (84/300), ОСОБА_6 (31/100), ОСОБА_4 (3321/20000), ОСОБА_7 (779/20000), ОСОБА_8 (779/20000). У січні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу частки житлового будинку, згідно якого ОСОБА_4 свою частку 3321/20000 продала за 18000 гривень ОСОБА_3 Нотаріально договір засвідчено не було.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частин першої, другої ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 не була завчасно, як передбачено законом, повідомлена про продаж частки у спільної власності, не брала участі в розгляді справи, з долученого до апеляційної скарги технічного паспорту вбачається, що їй належить сарай під літерою «Г» у спільному дворі (а.с.137-139), на цей же сарай оскаржуваним рішенням визнано право власності за ОСОБА_3

Крім того, оскаржуваним рішенням визнано право власності ОСОБА_3 на гараж під літерою «ж». ОСОБА_1О, який подав апеляційну скаргу, хоча й мешкає за адресою: м. Генічеськ, вул. Суворова-14а, однак рішенням виконкому Генічеської міськради № 388 від 16 жовтня 1996 року йому дозволено будівництво гаражу по вулиці Суворова-14, а рішенням виконкому Генічеської міськради № 156 від 19 травня 2006 року дана згода на будівництво сараю над гаражем за адресою: м.Генічеськ, вул. Суворова-14 (а.с.34).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу дійсно був укладений у письмовій формі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 03 січня 2013 року та була складена розписка про передачу коштів за правочин, однак цей вид договорів підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню або державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 220 ЦК України разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, суд, задовольняючи позовні вимоги не врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладені у п.13 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про те, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Із зазначеного вбачається, що суд не застосував вимог закону і визнав дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та право власності на нього, яке підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За положеннями ст.220 ЦК України обов'язковою умовою для визнання судом дійсним договору є ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення.

Як на підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на вимоги ст.220 ЦК України та вказувала на те, що вона з відповідачем виконали усі умови правочину, про що свідчить письмовий договір та розписка, але ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Однак, у даному випадку ст. 220 ЦПК України не підлягає застосуванню з огляду на зазначене.

Невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, як передбачено ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_1, ОСОБА_2 надали оригінали квитанцій про сплату судового збору, тому судові витрати у розмірі 606 гривень необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст. ст.220, 356, 362, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2013 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 606 (шістсот шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 606 (шістсот шість) гривень.

Рішення набуває чинності негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_12