У Х В А Л А

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від

21 березня 2016 року та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» про визнання кредитного й іпотечного договорів недійсними, виключення з реєстру заборон відчуження запису про обтяження й заборону відчуження нерухомого майна та зобов'язання вичинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням від 1 лютого 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 12 лютого 2016 року та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 червня 2016 року поновив ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження та відмовив у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

24 жовтня 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

22 жовтня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 4 березня 2015 року.

Водночас заявниця просять поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходили з відсутності підстав для визнання спірних договорів недійсними та недоведеності позивачкою факту обману з боку банку при укладенні договорів. При цьому суди установили, що договір споживчого кредиту, як і додатки до нього, укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його умови; у кредитному договорі та додатках до нього, у тому числі графіку платежів, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Постанова Верховного Суду України від 4 березня 2015 року, не можу бути прикладом наявності підстав подання заяви про перегляд судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки не є рішенням суду касаційної інстанції, а також не містить правового висновку щодо застосування норм матеріального права.

Наданою для порівняння ухвалою від 22 жовтня 2016 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову й визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, погодився з його висновком, що на підставі додаткової угоди до кредитного договору про споживчий кредит банк включив до умов договору положення, які виходячи зі статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, зокрема, умови про зміну у витратах, унаслідок чого збільшився процент за користування кредитними коштами, банк не надав позивачу як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

У наданій для порівняння ухвалі від 22 жовтня 2016 року та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

З огляду на зазначене вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» про визнання кредитного й іпотечного договорів недійсними, виключення з реєстру заборон відчуження запису про обтяження й заборону відчуження нерухомого майна та зобов'язання вичинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук