У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі - ТОВ «Рада») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок та забезпечує надання відповідачці житлово-комунальних послуг. Зазначало, що відповідач не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість.

Позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі

2 780 грн 98 коп., 1 006 грн 67 коп. інфляційних втрат, 3 % річних та пеню у розмірі 2 727 грн 21 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Рада», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідач сплачував кошти на рахунок об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «13 квартал» (далі - ОСББ «13 квартал»), оскільки останнє прийняло житловий будинок, у якому знаходиться його квартира, на свій баланс і є управителем будинку з 1 листопада 2014 року.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що позивачем не було надано доказів надання відповідачу послуг за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1є власником квартири АДРЕСА_1.

ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок та забезпечує надання відповідачці житлово-комунальних послуг.

Відповідач не здійснював належним чином оплату за житлово-комунальні послуги у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2 780 грн 98 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ТОВ «Рада» посилалось на те, що воно є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території й відповідно до умов укладених договорів на житлово-комунальні послуги з мешканцями указаного будинку та згідно акту приймання в експлуатацію указаного будинку і воно зобов'язано утримувати в належному стані внутрішньо будинкові мережі. При цьому зазначало, що товариство як балансоутримувач забезпечує управління спірним житловим комплексом.

Матеріали справи також не містять доказів того, що будинок АДРЕСА_1 було передано на баланс ОСББ «13 квартал» у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, фактичних обставин не встановив, не навів у судовому рішенні мотивів відхилення зазначених доводів.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги те, що ТОВ «Рада» є експлуатуючою організацією, договір на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 укладено саме з товариством й вимоги закону про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. ст. 525, 526 ЦК України).

Отже, висновки апеляційного суду є передчасними і ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик