АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Фадєєвій І.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського обласного центру зайнятості на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року у справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа: Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення витрат на навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №759/2106/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/8218/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач Київський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Інситут підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення витрат на навчання

В обгрунтування позовних вимог позивача посилався на те, що 08 жовтня 2008 року між Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України, Київським обласним центром зайнятості та ОСОБА_3 було укладено договір №ПІБ/08/01 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості (далі Договір).

За умовами Договору, Інститут взяв на себе зобов'язання за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття надати освітню послугу з підготовки ОСОБА_3 за напрямом програмна інженерія, освітньо-кваліфікаційний рівень - бакалавр, заочна форма навчання, строк навчання з 08 жовтня 2008 року по 10 лютого 2013 року.

В свою чергу, Центр Зайнятості зобов'язався, при наявності вакантної посади працевлаштувати ОСОБА_3 (у разі якщо той успішно закінчить навчання), відповідно до направлення за отриманим фахом на строк не менше ніж три роки (п. 3.3 Договору), а ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання після закінчення навчання в інституті прибути в ЦЗ і працевлаштуватись на роботу в Центрі Зайнятості та відпрацювати не менше трьох років (п. 4.4 Договору).

Наказом ректора Інституту від 13 листопада 2012 року №365 ОСОБА_3 відраховано зі складу студентів Інституту, у зв'язку із закінченням навчання, та отриманням диплому бакалавра.

Відповідач в порушення умов Договору після закінчення навчання в Інституті, відмовився від працевлаштування в центрі зайнятості, а тому позивач просив стягнути з відповідача 20600 гривень витрат, понесених на його навчання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення витрат на навчання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського обласного центру зайнятості, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повністю з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на пілставі довіреності в інтересах Київського обласного центру зайнятості, підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 жовтня 2008 року між Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України, Київським обласним центром зайнятості та ОСОБА_3 було укладено договір №ПІБ/08/01 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості (далі Договір).

За умовами Договору, Інститут взяв на себе зобов'язання за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття надати освітню послугу з підготовки ОСОБА_3 за напрямом програмна інженерія, освітньо-кваліфікаційний рівень - бакалавр, заочна форма навчання, строк навчання з 08 жовтня 2008 року по 10 лютого 2013 року.

В свою чергу, Центр Зайнятості зобов'язався, при наявності вакантної посади працевлаштувати ОСОБА_3 (у разі якщо той успішно закінчить навчання), відповідно до направлення за отриманим фахом на строк не менше ніж три роки (п. 3.3 Договору), а ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання після закінчення навчання в інституті прибути в ЦЗ і працевлаштуватись на роботу в ЦЗ та відпрацювати не менше трьох років (п. 4.4 Договору).

Наказом ректора Інституту від 13 листопада 2012 року №365 ОСОБА_3 відраховано зі складу студентів Інституту, у зв'язку із закінченням навчання, та отриманням диплому бакалавра.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

На виконання цієї норми закону КМ України своєю постановою від 22 серпня 1996 року №992затвердив «Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Пунктами 17-20 цього Порядку визначено, що випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення. Керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток №2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові. Замовник не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників. Вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу (додаток №3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу.

Такі ж положення містяться і в Порядку відбору осіб на навчання за програмами підготовки бакалаврів і магістрів в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та їх подальшого працевлаштування в системі державної служби зайнятості (див. п.п. 4.1-4.5 Порядку).

На підтвердження виконання вказаних вимог суду надано лише копію направлення ОСОБА_3 в розпорядження Центру Зайнятості.

Проте, дане направлення за формою та змістом не відповідає додатку №3 до Положення, зокрема в ньому відсутнє посилання на картку працевлаштування (додаток №2 Положення), не вказані посада на яку має бути призначений молодий фахівець, місячний оклад за посадою та дата прибуття до місця призначення.

Отже, питання працевлаштування ОСОБА_3 відповідно та наведених вимог законодавства та Договору не вирішувалось.

На час закінчення позивачем навчання в Центрі Зайнятості не було вакантних посад, що відповідали б його фаху, що вбачається з відповідного переліку посад Центру Зайнятості станом на 01 грудня 2012 року.

Таким чином Центр Зайнятості фактично відмовив позивачу в працевлаштуванні на посаді, що відповідала б його фаху, тобто не виконав умов Договору.

Крім того, вакантних посад, що відповідали б фаху позивача в Центрі Зайнятості, не має і не було на час розгляду справи, про що не заперечувала в судовому засіданні апеляційного суду м. Києва представник позивача.

Доводи представника позивача про те, що відповідач зобов'язаний працевлаштуватись в іншому центрі зайнятості Київської області суперечать Договору.

Таке працевлаштування, відповідно до п. 23 Порядку, можливе лише на прохання самого позивача.

Крім того, як убачається зі змісту Договору про підготовку фахівця від 08 жовтня 2010 року, в Договорі не зазначено суму, за яку буде здійснюватися навчання, що свідчить про те, що з відповідачем ОСОБА_3 не було узгоджено вартість його навчання, яку він повинен відшкодувати у випадку порушення умов Договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського обласного центру зайнятості - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: