АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/449/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1458/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року по цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_4, яка діє по довіреності інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_4, яка діє по довіреності, звернулася в інтересах ОСОБА_5 до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який уточнивши 17.05.2016 року обґрунтувала тим, що 07 березня 2014 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_5 за розпискою 11000 дол. США, які зобовязалася повернутися протягом 2-3 місяців частинами. Враховуючи те, що строк повернення боргових коштів сплив, й відповідачем у 2015 році в рахунок погашення боргу сплачено тільки 900 дол. США, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача частину позики, що залишилася в сумі 10100 дол. США, що еквівалентно станом на 16.05.2016 року 257045 грн., а також сплачений судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 257045 грн. та судовий збір у сумі 2570,45 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції передчасно ухвалив оскаржуване рішення, не дослідивши змісту розписки від 07.03.2014 року, яка не містить кінцевого терміну повернення грошових коштів. Вважає, що оскільки позивач не предявила в порядку ч.1 ст. 1049 ЦК України вимоги до відповідача про повернення боргу, то строк повернення позики не настав, у звязку з чим у позивача відсутнє право захисту своїх правом в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просила суд її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог і заперечень на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі письмової розписки від 07 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 взяла у позивача ОСОБА_5 грошові кошти в борг в сумі 11000 доларів США із зобовязанням повертати їх частинами через 2-3 місяці (а.с. 26).

25 квітня 2014 року, 02 червня 2016 року та 30 вересня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу шляхом переводу було сплачено грошові кошти на загальну суму 900 дол. США (а.с. 24, 25).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, взявши в борг грошові кошти, не повернула їх повністю, а тому на підставі ст. 1049 ЦК України відповідач зобовязана повернути грошові кошти в розмірі 10100 дол. США.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення вказаним вимогам законності та обґрунтованості відповідає в повному обсязі.

Так, на виконання вимог ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції, встановивши характер спірних відносин, вірно визначився, що до їх врегулювання підлягають застосуванню положення глави 71 ЦК України, якою визначається поняття позикових відносини і договору позики.

Як визначено ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Факт укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів, який підтверджується письмовою розпискою від 07.03.2014 року, відповідачем не оспорюється.

Отже, встановивши, що між сторонами укладено договір позики, в підтвердження чого в матеріалах справи наявна письмова розписка про це, яка містить зобовязання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_5 у визначений строк визначену суму грошей, й враховуючи те, що зобовязання виконано частково й борг погашено тільки в сумі 900 дол. США, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої суми боргу в розмірі 10100 дол. США, що еквівалентно 257045 грн. станом на 16.05.2016 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника відповідача, яка оспорює наявність підстав для стягнення непогашеної суми боргу в судовому порядку з тих підстав, що розписка не містить строку виконання боргового зобовязання, а позивач не заявив вимоги про повернення позики в порядку ч.2 ст. 1049 ЦК України, колегія суддів зауважує наступне.

З тексту оригіналу боргової розписки від 07.03.2014 року, вбачається, що за її змістом боржник зобовязався повернути позику в сумі 11000 дол. США частинами через 2-3 місяці.

Матеріалами справи підтверджено, що в порушення вказаного зобовязання відповідач ОСОБА_2 почала повертати частково позику тільки у квітні 2015 року, тобто через рік після укладення договору, й повернувши 900 дол. США, припинила виконання зобовязань з її повернення.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, звернувшись до суду з позовом, позивач ОСОБА_5 реалізувала право отримання непогашеної частини позики достроково в судовому порядку, а обрання способу предявлення вимоги про повернення боргу в судовому чи досудовому порядку є її правом.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про обовязок позикодавця предявити вимогу до позичальника в досудовому порядку правового значення не мають, оскільки звернувшись 03 березня 2016 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позикодавець обрала судовий спосіб предявлення вимоги до позичальника, яка, згідно з положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України, повинна бути виконана останнім протягом 30 днів від дня предявлення вимоги. Станом на теперішній час позику відповідачем в повному обсязі так і не повернуто.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача непогашеної частини позики в судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підстав встановлених обставин ухвалене законне та обґрунтоване рішення, доводи ж апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому вона підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7