Справа № 545/3916/14-ц
Провадження № 2/545/703/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №PLКРG108073855 від 21.08.2007 року надав відповідачу кредит в розмірі 29600,00 доларів США на термін до 21.08.2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Проте відповідач належним чином не виконав зобовязання по зазначеному договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 95 278,92 доларів США, яку й просили стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність первинних документів на підтвердження факту отримання грошових коштів; неправомірну зміну відсоткової ставки та пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №PLКРG108073855 від 21.08.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 29600,00 доларів США на термін до 21.08.2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до наданого розрахунку станом на 05.09.2014 року заборгованість складає 95278,92 доларів США, з яких 30 367,59 доларів США заборгованість за кредитом; 22914,06 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3363,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 34078,50 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 19,50 доларів США штрафу(фіксована частина); 4536,16 доларів США штрафу(процентна складова).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з меморіального ордеру №301 від 21.08.2007 року, ОСОБА_1 одержав 29600 доларів США кредитних коштів по договору №PLКРG108073855 від 21.08.2007 року(а.с.213).

Будь-яких доказів на підтвердження іншої частини кредиту у розмірі 767,57 доларів США позивач не надав, тому в цій частині позову слід відмовити за недоведеністю.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з умовами договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється з 18 по 25 число кожного місяця; термін дії договору до 21.08.2037 року включно.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 26.09.2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом з 26.09.2011 року по 05.09.2014 року у розмірі 29 428,09 доларів США та 13 386,05 доларів США заборгованості по процентах.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1 Договору кредиту №PLКРG108073855 від 21.08.2007 року визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Разом з тим, позивач просить стягнути пеню в іноземній валюті, що суперечить умовам договору, тому позов частині стягнення 34078,50 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором задоволенню не підлягає за безпідставністю.

Згідно з ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобовязання.

Пунктом 5.4 Договору кредиту №PLКРG108073855 від 21.08.2007 року визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки позивач просить стягнути штраф (фіксована частина) у розмірі 19,50 доларів США в іноземній валюті, що суперечить умовам договору, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає за безпідставністю.

У частині стягнення 4 536,16 доларів США штрафу(процентна складова) суд вважає обґрунтованим розмір штрафу 2 244,97 доларів США, який визначається у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №PLKPG108073855 від 21.08.2007 року у розмірі 44 899,44 долари США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 1 170 184,88 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1790,46 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги, а особою, яка не була присутня при проголошенні судового рішення - у той же строк з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2