АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ПоліщукН.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року,

у с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року поновлено ОСОБА_2 строк для подання скарги; в задоволенні вказаної скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону та про вирішення питання по суті про задоволення вимог вказаної скарги повністю.

Боржник ОСОБА_2, зокрема, посилається на ту обставину, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні скарги та не застосовано норми ч. 2 ст. 23 та ч. 1 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 15-денний строк для добровільного виконання боржником рішення суду, встановлений нормою ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» та визначений пунктом 2 резолютивної частини постанови від 18 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, закінчився 3 квітня 2016 року, а державний виконавець був зобов'язаний здійснити 4 квітня 2016 року перевірку стану виконання рішення суду. Натомість державний виконавець призначив перевірку стану виконання рішення суду боржником на 15 квітня 2016 року і встановив новий 2-денний скорочений строк самостійного виконання рішення, обчислюючи строк починаючи з дня отримання 12 квітня 2016 року боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

_____________________________________________________

Справа № 755/7758/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11595/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві - ТелявськийА.М. апеляційну скаргу просив відхилити, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 рокузалишити без змін.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_4, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Під час розгляду справи за зазначеною скаргою судом встановлені наступні обставини.

16 березня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/29264/14-ц про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 (а. с. 24-25).

18 березня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Телявським А.М. на підставі заяви стягувача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50562780 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, якою боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду протягом 15 днів з моменту винесення постанови (а. с. 23, 27-28).

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 березня 2016 року ОСОБА_2 була отримана 12 квітня 2016 року (а. с. 29, 30).

Також 12 квітня 2016 року боржник отримав вимогу державного виконавця про виконання рішення суду в строк до 15 квітня 2016 року, у якій також було зазначено про те, що перевірку виконання рішення суду про виселення призначено на 15 квітня 2016 року на 13 год. (а. с. 38, 39).

15 квітня 2016 року о 13 год. 05 хв. державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт, у якому зазначено про те, що рішення суду не виконано, доступ до приміщень квартири надано не було (а. с. 31).

15 квітня 2016 року державним виконавцем на підставі вищевказаного акту від 15 квітня 2016 року було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 340 грн. за невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду, згідно положень ст. ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 33-34).

У матеріалах виконавчого провадження наявне відстеження пересилання поштових відправлень з якого убачається, що така вимога адресату ОСОБА_2 була вручена особисто 22 квітня 2016 року (а. с. 42, 42-1).

26 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, про що складено акт державного виконавця, відповідно до якого рішення суду було виконано, а саме виселено ОСОБА_2 з вказаної квартири (а. с. 43). Акт підписаний стягувачем, боржником та понятими. При підписанні акту заявником зауваження не подавалися.

Отже, виконання рішення суду проводилося у примусовому порядку.

На підставі акту державного виконавця від 26 квітня 2016 року державним виконавцем 26 квітня 2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 50562780 (а. с. 81-82).

У зв'язку з проведенням примусового виконання рішення суду державним виконавцем 26 квітня 2016 року винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 1020 грн., відповідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», та постанова про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на загальну суму 445,20 грн., відповідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 44-45, 46-47).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, суд виходив з того, що в ході розгляду скарги не встановлено порушення посадовою особою ВДВС Дніпровського ГУЮ у м. Києві законодавства та прав боржника під час примусового виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованим та відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно положення ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

В ч. 3 цієї норми вказано, що державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії виконавчого провадження (а. с. 22-52) державним виконавцем здійснювались заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення про виселення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що державним виконавцем не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій державного виконавця та необґрунтованість скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про добровільне виконання рішення суду, не підтвердилися під час апеляційного розгляду справи та є необґрунтованими, оскільки не можна вважати доказом виконання письмове пояснення державному виконавцю від 18 квітня 2016 року, у якому зазначено про те, що боржник за адресою: АДРЕСА_1, не проживає та ніколи не проживав, оскільки дані обставини, у тому числі щодо його виселення з квартири, стягувачем не підтверджені, до того ж обставини проживання та необхідність виселення заявника встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва, яке обов'язкове до виконання (а. с. 12-15, 40).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті справи.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

Н.В.Поліщук