Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/531/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 51 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області у складі

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, Державний нотаріус Олевської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом. Вимоги обгрунтовувала тим, що у період з 1976 року по 1977 року її мати ОСОБА_4 проживала разом однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 Внаслідок спільного проживання народилась вона. 27.02.2015 року ОСОБА_5 помер. Він за життя визнав своє батьківство відносно неї, але не був зазначений батьком в актовому записі про її народження. Проте відповідач, який є спадкоємцем ОСОБА_5, не визнає її право на спадщину як його дочки. Уточнивши в ході розгляду свої вимоги, просила встановити факт, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 27.02.2015 року є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області внести зміни до актового запису про народження №15 від 09.04.1977 року, здійсненого виконавчим комітетом Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області в графі „Відомості про дитину змінити прізвище з „Павлюк на „Макарчук, по-батькові „Миколаївна на „Олексіївна, в графі „Дата народження зазначити „20.05.1931 року, в графі „Громадянство зазначити „громадянин України.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства - задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер 27.02.2015 року в м. Олевськ Житомирської області, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області внести до актового запису про народження №15 від 09.04.1977 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, здійсненого виконавчим комітетом Камянської сільської ради Олевського району Житомирської області уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, зміни, а саме: в графі „Відомості про дитину змінити прізвище з „Павлюк на „Макарчук, а по-батькові „Миколаївна на „Олексіївна, в графі „Відомості про батька змінити прізвище, власне імя та по-батькові „Павлюк Микола Іванович на „ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б достовірно підтверджували факт визнання ОСОБА_5 батьківства відносно ОСОБА_1 та свідчили б про те, що мати позивачки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спільно проживали та вели спільне господарство. Навпаки, на його думку, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що як до народження позивачки так і після її народження ОСОБА_5 проживав в м. Олевську разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 З пояснень позивачки вбачається, що ОСОБА_5 не був впевнений, що є її батьком, оскільки ніколи не виказував свого бажання офіційно зареєструвати своє батьківство в органах РАЦС. Крім того зазначає, що заповіт ОСОБА_5 було складено у квітні 2011 року і до своєї смерті він не бажав його змінювати. Вказує, що встановлення факту батьківства постало у ОСОБА_1 лише після смерті ОСОБА_5 - з метою отримання спадщини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі показань свідків дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 за життя визнавав ОСОБА_1 своєю дочкою та надавав їй кошти на навчання та лікування.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ОСОБА_7 з реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 25.06.2015 року ОСОБА_1 народжена 25 березня 1977 року в с. Лісове Олевського району Житомирської області ОСОБА_4. Батьком дитини зазначений ОСОБА_8. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України /а.с. 8/. Актовий запис вчинено 25 липня 2010 року.

Стаття 135 СК України кореспондується зі ст. 55 КЗпШС України.

ОСОБА_1 просить встановити факт, що її батьком є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 27 лютого 2015 року.

Справа розглядається у позовному провадженні, оскільки встановлення факту, про який заявила ОСОБА_1, породжує спір про право на спадкування між нею та, зазначеним нею у позовній заяві, відповідачем ОСОБА_2

Довідкою Управління Пенсійного Фонду України в Олевському районі №1034/03 від 10.03.2016 року підтверджується, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ з 05.02.2014 року і одержує пенсію по інвалідності /а.с.85/.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК , зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до положень ст.53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності /ч.3 ст.212 ЦПК України/.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову на підставі показань свідків, при цьому не співставив їх з поясненнями самої позивачки, відхилив письмові докази та не дав оцінку взаємному звязку доказів у їх сукупності.

Так, мати позивачки ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_5 проживав з нею в с. Лісове як чоловік та дружина, допомагав їй по господарству, після народження ОСОБА_1 він займався її вихованням, вчив усьому.

Сестра позивачки ОСОБА_9 дала аналогічні пояснення, вказала, що за життя ОСОБА_5 визнавав ОСОБА_1 дочкою, приїздив на дні народження.

ОСОБА_7 , хрещена мати позивачки, вказала, що ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_4, за життя визнавав ОСОБА_1 дочкою, водив її до школи та забирав.

Сусідка ОСОБА_1 ОСОБА_10 пояснила , що ОСОБА_5 називав ОСОБА_1 дочкою, приїздив до неї на день народження.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 показали, що ОСОБА_5 мав дружину, постійно проживав в м. Олевську, був мисливцем та рибалкою, в с. Лісове приїздив на полювання, постійно у цьому селі із ОСОБА_4 не проживав. Ці обставини, разом з тим, не заперечуються і вище зазначеними свідками / ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7Х./.

Сама ОСОБА_1 пояснила, що батько /у судовому засіданні вона постійно називала ОСОБА_5 дідом/ проживав у м. Олевську, на дні народження до неї не приїздив, у школу та із школи не водив, грошей не давав, нічого не купував, бо був жадібний до грошей. Проте, коли приїздив на полювання в с. Лісове, зупинявся у них, називав її дочкою.

Факт утримання ОСОБА_5 дитини не підтвердив жоден свідок, у тому числі мати ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_9

Свідки, допитані судом першої інстанції, давали суперечливі пояснення, проте, суд першої інстанції взяв усі показання свідків до уваги при ухваленні рішення, зазначивши у той же час, що вони передані у плутаній формі, однак пояснив це тим, що пройшло багато часу від народження позивачки -25.03.1977 року до часу встановлення батьківства.

Водночас, суд не врахував письмові докази, які з достовірністю підтверджують фактичні обставини справи.

Так, довідкою Олевської міської ради від 04.11.2015 року №7806 та копією будинкової книги підтверджується, що ОСОБА_5 постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_5 з 13.03.1960 року по день смерті 27.02.2015 року /а.с.52,53/.

Довідкою ДП «Олевське лісове господарство» від 19.11.2015 року № 935 підтверджується, що ОСОБА_5 працював у цьому лісгоспі з 1967 по 1986 рік кочегаром, електрозварювальником, мельником хвойно-вітамінної установки, електрозварювальником/а.с.54/. Наведені посади вказують на те, що робота ОСОБА_5 не була повязана з переміщеннями по лісництву чи по інших територіях, а була на одному місці, що вимагало його повсякденної присутності на підприємстві.

Зазначені письмові докази підтверджують те, що ОСОБА_5 постійно проживав та працював у м. Олевську, а не в с. Лісове Олевського району.

Відтак, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4Л як і спільне виховання та утримання дитини, про що зазначено в позовній заяві, оскільки письмовими доказами, які необхідно оцінити у сукупності з показаннями свідків, підтверджується, що ОСОБА_5 постійно проживав та працював у м. Олевську, вихованням дитини не займався, допомоги на її утримання, тим паче систематичної не надавав.

Колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження також обставини визнання батьківства ОСОБА_5

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що у дорослому віці вона переїхала у м. Олевськ та в подальшому забрала до себе матір.

Із пояснень сторін, які ніким не заперечуються, встановлено, що ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебував, з цивільною дружиною прожив 52 роки.

ОСОБА_1 після смерті дружини ОСОБА_5 почала до нього приходити, готувала йому їжу, доглядала та турбувалася про нього. Ці обставини також ніким не заперечуються. За поясненнями позивачки вона оформила документи через органи соцзахисту населення на свого сина по догляду за дідом, як за особою, що досягла 80-річного віку.

Наведені обставини пояснюють наявність спільних фотографій позивачки із ОСОБА_5 у цей період - на святкуванні його 80-річчя у 2011 році та на демонстрації до Дня Перемоги /а.с.9-11/.

Колегія суддів вважає, що дії позивачки, спрямовані на турботу за пристарілою людиною, не свідчать про те, що ОСОБА_5 визнавав її дочкою, оскільки такий догляд може здійснюватись сусідами, знайомими, іншими сторонніми людьми. До того ж потреба у догляді за ОСОБА_5І за станом його здоровя матеріалами справи не підтверджена.

На підтвердження факту визнання батьківства ОСОБА_5 відносно неї ОСОБА_12 пояснила, що останній давав їй кошти на навчання та 200 євро на лікування. Це було орієнтовно у 2013-2014роках. Проте про вказані обставини відомо свідку ОСОБА_13 зі слів позивачки, а свідок ОСОБА_2 вказав, що вказані гроші позичались. Проте, навіть якщо ці кошти були надані, це може свідчити про подяку особі, яка здійснює догляд, а не про факт утримання батьком своєї дитини.

ОСОБА_1 також пояснила, що вона просила ОСОБА_5 зробити ДНК на предмет батьківства, проте останній відмовився. Однак, наявність такої розмови, по -перше, не підтверджена доказами, а по-друге, при наявності такої пропозиції, відмова означає, заперечення обставин батьківства.

Із пояснень сторін встановлено та ніким не заперечується того, що у ОСОБА_5 власних дітей немає. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що коли ОСОБА_5 був в армії, у його цивільної дружини народився хлопчик, який невдовзі помер. ОСОБА_2 пояснив, що його дядько ОСОБА_5 прожив 52 роки у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 і дітей у них не було. Позивачка цих обставин не спростувала.

Відтак, ОСОБА_5 нічого не перешкоджало офіційно зареєструвати своє батьківство в органах РАЦС, проте такого бажання він не виявив.

Матеріалами справи також підтверджено, що 12 квітня 2011 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все своє майно, ОСОБА_2, відповідачу по справі, своєму племіннику /а.с.102/.

ОСОБА_1 пояснила, що про наявність заповіту вона знала, з ОСОБА_5 на цю тему не розмовляла, сподівалась, що він змінить розпорядження.

Проте, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 останні роки його доглядала, ОСОБА_5 свою волю на розпорядження майном не змінив та не включив ОСОБА_14 у заповіт як свою єдину дочку, та не скасував його.

Відтак, наведена обставина підтверджує те, що ОСОБА_5, не маючи власних дітей, заповів майно племіннику, а не ОСОБА_1, що доводить те, що він не визнав її як дочку.

Та обставина, що ОСОБА_5 називав її, дочкою, на чому наполягає ОСОБА_1, фактично свідчить про звертання старшої людини до молодої, а не визнання її дочкою в контексті визнання батьківства.

Окрім того ОСОБА_2 пояснив, що дядько захоплювався фотографуванням і у нього / ОСОБА_2/ є безліч фотографій зроблених ОСОБА_5, проте дядько ні разу не сфотографував ОСОБА_1. ОСОБА_1 підтвердила, що у ОСОБА_5 були фотоапарати та вказала на наявність фотографії з її дитинства, де вона з сестрою сфотографована з ОСОБА_5 ОСОБА_10 фотографія міститься в матеріалах справи /а.с.9/, проте не підтверджує обставин по суті спору, оскільки за умови визнання ОСОБА_5 позивачки, як своєї єдиної дочки, така фотографія мала б бути не єдиною, до того ж зробленою не ним.

З метою повного, всестороннього та обєктивного розгляду справи та сприяння у здобутті інших доказів по справі судом апеляційної інстанції було розяснено право проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи аналізу ДНК та за клопотанням позивачки оголошено перерву у розгляді справи для вирішення питання призначення експертизи. Проте, після перерви клопотань про призначення експертизи не поступило, а представник ОСОБА_1 у своєму виступі зазначив, що вона не бажає призначати експертизу та покладається на вирішення спору за матеріалами справи.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не було, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, Державний нотаріус Олевської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді