У х в а л а

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Рожищенський районний сектор ДМС України у Волинській області, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просило суд виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 червня 2007 року між спільним українсько-російське аграрним товариством з обмеженою відповідальністю «Рожищенський комбікормовий завод» (далі - СУРА ТОВ «Рожищенський комбікормовий завод») та Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є позивач, укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 700 000 грн зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном повернення 03 червня 2010 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 договір іпотеки, відповідно до якого він передав в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 110,9 кв. м з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок № 9, зазначений на плані під літерою (А-1) з надвірними будівлями і спорудами: сарай-гараж-літня кухня (Б-1), гараж (В-1), вбиральня (Г), колодязь (Д), погріб (б), огорожа (1-2), що знаходиться по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Зазначав, що 24 вересня 2014 року на ім'я відповідачів були направлені письмові вимоги про їх добровільне виселення, які залишені без відповіді.

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно звільняти будинок не бажають,позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що іпотека припинилася на підставі ст. 609 ЦК України, оскільки ухвалою Господарського суду Волинської області від 17 грудня 2015 року СУРА ТОВ «Рожищенський комбікормовий завод» ліквідоване, а тому підстави для виселення відповідачів відсутні.

При цьому, залишаючи рішення місцевого суду без змін, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки житловий будинок, який є предметом іпотеки, був придбаний ОСОБА_4 не за кредитні кошти, а тому відповідачі не можуть бути виселені з нього без надання іншого жилого приміщення, у відповідності до ч. 2 ст. 109 ЖК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С.Висоцька

В.М. Колодійчук