Провадження №2/760/4716/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа Інспектор ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козоріз Василь Васильович, Державне підприємство «Розвиток» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідачів та просила стягнути на її користь з Держави України в особі Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду в сумі 1038,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2016 року інспектором патрульної служби МВС роти №5 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Києві Бондаренко О.О. складено акт огляду тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого автомобіль «Сузукі Гранд Вітара», д.н. НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, було затримано та доставлено для зберігання на спец майданчик по вул. Красногвардійській, 20-Б.

На підставі вказаного акту, 18.02.2016 року інспектором ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козорізом В.В. прийнято постанову серії ПС2 №823457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2016 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано дії інспектора ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козоріза В.В. неправомірними, скасовано постанову серії ПС2 №823457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зазначила, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції, що полягали у затриманні та доставлені автомобіля позивача для зберігання на спецмайданчик, позивачу завдано матеріальної шкоди, оскільки вона змушена була оплатити послуги за транспортування та зберігання свого автомобіля на рахунок ДП МВС України «Розвиток» в сумі 1038,00 грн.

Крім матеріальної шкоди, позивачу також була завдана і моральна шкода, яка полягала в тому, що внаслідок протиправних дій працівників міліції у неї погіршилось самопочуття, вона змушена була витрачати час та нерви для повернення свого автомобіля, її звичайний ритм життя змінився.

Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 5000,00 грн.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП.

Представник відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не виступала у правовідносинах з позивачем і жодної шкоди позивачу не завдала, а тому служба не повинна нести обов'язку по відшкодуванню будь-якої шкоди позивачу.

Крім того вважає, що позивачем не надано належним та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову.

Треті особи Інспектор ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козоріз В.В. та Державне підприємство «Розвиток» в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, врахувавши пояснення представника Держави України в особі Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.02.2016 року інспектором патрульної служби МВС роти №5 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС в м. Києві Бондаренко О.О. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого автомобіль «Сузукі Гранд Вітара», д.н. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1, було затримано та доставлено для зберігання на спец майданчик по вул. Красногвардійській, 20-Б у м. Києві.

18.02.2016 року інспектором ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козорізом В.В. прийнято постанову серії ПС2 №823457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП, інспектора ПП роти №93 батальйону №43 в м. Києві Козоріза В.В. про визнання неправомірними дії інспектора, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено частково.

Визнано дії інспектора ПП роти №93 батальйону №43 в м. Києві Козоріза В.В. неправомірними.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №823457 від 18.02.2016 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. скасовано.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначила в судовому засіданні позивач, внаслідок протиправних дій інспектора патрульної служби МВС роти №5 батальйону №2 Управління патрульної служби МВС у м. Києві їй було завдано матеріальної шкоди на суму 1038,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності пр. здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень.

Як встановлено вище, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2016 року було частково задоволено позов ОСОБА_1, та визнано дії інспектора ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козоріза В.В. неправомірними та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №823457 від 18.02.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Таким чином, протиправні дії посадової особи державного органу встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню при розгляді даної справи по суті.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що інспектором ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва без належних на те правових підстав було складено протокол акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 17.02.2016 року та постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості вільно користуватися належним їй автомобілем та понесла матеріальні збитки за послуги транспортування та зберігання свого автомобіля.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України)

В той же час, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Встановлено, що внаслідок протиправних дій працівників поліції, що полягали у затриманні та доставлені автомобіля позивач для зберігання на спец майданчику свого автомобіля сплатила послуги транспортування та зберігання свого автомобіля на рахунок Державного підприємства МВС України «Розвиток» в сумі 1038,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурами від 18.02.2016 року та квитанціями від 18.02.2016 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку матеріальної шкоди на користь позивача в сумі 1038,00 грн.

Позивач також просила стягнути моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що внаслідок протиправного затримання та доставлення для зберігання на спецмайданчик автомобіля позивача «Сузукі Гранд Вітара», д.н. НОМЕР_1, позивач зазнала значного погіршення здоров'я, що підтверджується заключенням лікаря ЗП-СМ КНП ЦПМСД №1 Оболонського району від 17.02.2016 року (дата затримання та доставлення автомобіля), згідно якого позивачу встановлений діагноз гіпертонічний криз.

Разом з цим, внаслідок протиправних дій працівників поліції позивач зазнала моральних страждань, які виражені в тому, що її ритм життя змінився, а саме вона змушена була витрачати час та нерви, щоб поверути свій автомобіль, звернутися до суду про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, нервах, стресах та погіршенні самопочутті.

При цьому, виходячи з обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу в сумі 5000,00 грн. завищений нею і з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку підлягає стягненню на користь позивача, моральна шкода в сумі 2500,00 грн.

Що стосується заперечень Державної казначейської служба України стосовно того, що вона жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не виступала у правовідносинах з позивачем і жодної шкоди позивачу не завдала, а тому служба не повинна нести обов'язку по відшкодуванню будь-якої шкоди позивачу, то слід зазначити наступне.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів, таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.

Разом з цим у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди в такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013 року у справі №6-48цс13.

При цьому, згідно п.п. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 Порядку Державною казначейською службою України.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги вказані посилання Державної казначейської служби України.

Суд також не приймає до уваги посилання представника Державної казначейської служби України стосовно того, що позивачем не надано доказів сплати коштів саме на рахунок служби, а також винних дій інспектора патрульної служби, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись Правилами благоустрою міста Києва «Особливості прибирання міських територій у зимовий період», затверджених рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 27-30, 57-58, 60, 74, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа Інспектор ПП роти №93 батальйону №43 м. Києва Козоріз Василь Васильович, Державне підприємство «Розвиток» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України () за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1038,00 грн.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України () за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 2500,00 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя