У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю представника ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на постанову старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а :

02.10.2015 стягувач ПАТ «Банк Форум» подав скаргу на постанову старшого держвиконавця Відділу ДВС Хустського райуправління юстиції ОСОБА_2 від 18.01.2013 про закінчення виконавчого провадження. Скарга мотивувалася наступним.

22.07.2011 Ужгородський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі № 2п-6918/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до приватного підприємця ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення боргу. Відповідний проблемний кредит був переданий на обслуговування колекторській компанії і був повернутий з обслуговування тільки у 2015 році, коли ліквідатором банку було встановлено, що на підставі постанови ст. держвиконавця Відділу ДВС Хустського райуправління юстиції ОСОБА_2 від 18.01.2013 цей виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) у звязку з повним виконанням у липні-серпні 2012 року.

У період роботи в банку тимчасової адміністрації, під час ліквідації банку здійснювався значний обсяг роботи із повернення проблемної заборгованості за кредитами, справи передавалися колекторським компаніям, які не завжди належно виконували свої зобовязання, а відповідні недоліки почали виявлятися лише у 2015 році після повернення справ до банку. Через це, а також у звязку із запровадженням ліквідаційної процедури, виникли проблеми з реалізацією банком своїх представницьких функцій, зокрема, із захисту інтересів у виконавчому провадженні. Тому строк для оскарження постанови держвиконавця пропущений із поважної причини.

Постанова держвиконавця від 18.01.2013 про закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам закону, зокрема, ст.ст. 49, 50 Закону № 606-XIV. Так, постанова ґрунтується на факті сплати боргу, зазначеного представником стягувача у заяві про примусове виконання рішення суду, а саме 32214,70 грн. Однак, фактично у виконавчому листі Ужгородського міськрайонного суду № 2-1622 від 04.04.2012 була вказана належна до стягнення сума в розмірі 322147,30 грн. Тобто, представник стягувача припустився помилки в заяві, а держвиконавець всупереч закону та своїм обовязкам виконував не виконавчий лист, де було зазначено суму боргу, а заяву, подану представником стягувача.

Станом на 01.10.2015 відповідні рішення суду та виконавчий лист повною мірою не виконані, що порушує права стягувача та положення ст. 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 27 Закону № 606-XIV, інші норми законодавства щодо обовязковості рішення суду та необхідності його повного виконання.

Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 12, 82 Закону № 606-XIV, Розділу VII ЦПК України, стягувач просив поновити йому строк на оскарження постанови держвиконавця і визнати неправомірною та скасувати постанову старшого держвиконавця Відділу ДВС Хустського райуправління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 32501230 від 18.01.2013 на примусове виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до приватного підприємця ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2015 поновлено стягувачу ПАТ «Банк Форум» строк на оскарження постанови держвиконавця, скаргу задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого держвиконавця Відділу ДВС Хустського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 32501230 від 18.01.2013 на примусове виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до приватного підприємця ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором.

Відділ ДВС Хустського райуправління юстиції оскаржив ухвалу як незаконну та необґрунтовану. Зазначає, що:

відповідно до виконавчого листа № 2-1622/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом 11.07.2011, на користь ПАТ «Банк Форум» підлягали стягненню солідарно з ПП ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 322147,30 грн, штрафні санкції (пеня) в розмірі 23607,97 грн і судові витрати в розмірі 1820,00 грн, при цьому, в заяві від 27.04.2012 про відкриття виконавчого провадження представник стягувача вказав лише на заборгованість у розмірі 23607,97 грн і судові витрати в розмірі 1820,00 грн, тому держвиконавець 10.05.2012 відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документа та відповідно до заяви стягувача;

ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2012 виконання рішення суду було розстрочено, у період із 29.08.2012 по 12.12.2012 заборгованість у розмірі 23607,97 грн і судові витрати в розмірі 1820,00 грн були боржником сплачені, тому постановою від 18.01.2013 виконавче провадження було закінчене з цих підстав, виконавчий документ було направлено до суду, який його видав, копію постанови направлено стягувачу;

суд не взяв до уваги, що 19.03.2013 стягувач вже звертався до суду з позовом про визнання дій держвиконавця щодо закінчення цього ж виконавчого провадження та його постанови від 18.01.2013 неправомірними, позов було залишено без розгляду, тому доводи, якими мотивувалася поважність причини пропуску строку оскарження дій держвиконавця, необґрунтовані й бездоказові, а поновлення цього строку безпідставне.

Вказуючи на відсутність порушень закону при здійсненні виконавчого провадження, Відділ ДВС Хустського райуправління юстиції просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні скарги відмовити за безпідставністю та у звязку з пропущенням строку оскарження постанови держвиконавця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1, який апеляцію не визнав, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність представника органу ДВС, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності. Однак, погодитись із таким вирішенням скарги не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

ЦПК України встановлено порядок розгляду цивільної справи, відповідно до якого, зокрема:

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ч.ч. 1, 2, 4);

суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову; позовна заява має містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину (ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст. 31 ч. 2, ст. 119 ч. 2 п.п. 3, 5, 6);

головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 160 ч. 2);

відповідно до ст.ст. 212, 213, 214, 215 цього Кодексу:

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відхилення;

рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні суд зобовязаний встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; рішення повинно містити висновки суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновки по суті позовних вимог;

в порядку судового контролю за виконанням судових рішень скарга на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця розглядається за загальними правилами цивільного судочинства з винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України.

Згідно із цими та іншими нормами ЦПК України з урахуванням положень ст. 55 Конституції України, ст. 6 п. 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; судом скарга розглядається щодо конкретних її вимог та в їх межах; доводи скарги, докази в справі оцінюються у контексті конкретних вимог скарги (її предмету); кожному доводу, доказу повинна бути дана оцінка судом як окремо, так і в сукупності та взаємозвязку.

Таким чином, право стягувача, який звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність, рішення) державного виконавця, на справедливий суд може бути реалізоване лише за умови, що всім доводам і доказам дана безстороння, всебічна і повна оцінка, а щодо вимог скарги (її конкретного предмету) прийнято судом відповідне рішення. Зазначене безумовно уможливлює прийняття рішення про задоволення скарги після встановлення обставин справи, всебічної перевірки доводів сторін та за умови дійсної наявності реального предмета скарги у взаємозвязку з її обґрунтуванням, що відповідає й змісту п.п. 10-13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». За наявності для того підстав, суд повинен відповідно до процесуального закону розяснити учасникам процесу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, забезпечити можливість уточнення, зміни вимог тощо.

Як убачається з матеріалів справи, стягувач мотивував скаргу (а.с. 1-2) тим, що 22.07.2011 Ужгородський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі № 2п-6918/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ПП ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення боргу, цей виконавчий документ був предявлений до органу ДВС для примусового виконання, а постановою ст. держвиконавця Відділу ДВС Хустського райуправління юстиції ОСОБА_2 від 18.01.2013 виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону № 606-XIV у звязку з повним виконанням у липні-серпні 2012 року.

Поряд із цим, у іншій частині тексту скарги стягувач зазначає, що для стягнення боргу в розмірі 322147,30 грн до органу ДВС був предявлений виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду № 2-1622 від 04.04.2012, а в прохальній частині скарги стягувач зазначив вимогу про визнання неправомірною та скасування постанови ст. держвиконавця Відділу ДВС Хустського райуправління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 32501230 від 18.01.2013 на примусове виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до приватного підприємця ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення боргу.

У постанові ст. держвиконавця Відділу ДВС Хустського РУЮ ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 32501230 від 18.01.2013 йдеться про провадження за виконавчим листом № 2-1622/11, виданим Ужгородським міськрайонним судом 04.04.2012 про солідарне стягнення з ПП ОСОБА_3 та фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 322147,30 грн, штрафних санкцій (пені) в розмірі 23607,97 грн і судових витрат в розмірі 1820,00 грн (а.с 3).

Таким чином, на час розгляду справи судом першої інстанції у ній із урахуванням поданих скаржником документів ішлося, щонайменше, про три варіанти (комбінації) реквізитів виконавчого листа (дата видачі, номер справи), а суд задовольнив скаргу відповідно до її прохальної частини, тобто, із зазначенням виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10. Тим часом, на час вирішення скарги судом першої інстанції у справі не було виконавчого листа, за яким відкривалося та здійснювалося виконавче провадження, суд не оглядав виконавче провадження, не перевірив, в якій цивільній справі був виданий виконавчий лист, який саме і за яким саме виконавчим листом та щодо якої суми стягнення відкривалося виконавче провадження, копії постанови про відкриття виконавчого провадження у справі не було, не додана така і до апеляційної скарги.

Відділ ДВС Хустського райуправління юстиції надав апеляційному суду разом із скаргою на ухвалу суду першої інстанції копії заяви стягувача від 27.04.2012 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1622/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04.04.2012, і копію цього виконавчого листа (а.с. 26-28).

Отже, оскаржуваною постановою держвиконавця було закінчено виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-1622/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом 04.04.2012. У справі немає даних, які б вказували на те, що відповідною постановою держвиконавця вирішувалося питання про закінчення виконавчого провадження за виконавчими листами, виданими Ужгородським міськрайонним судом 22.07.2011 у справі № 2п-6918/10 та/або 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10, а також вказували б на існування таких виконавчих документів та їх стосунок до скарги стягувача. Водночас у тексті скарги стягувача міститься вказівка і на вірні реквізити виконавчого документа.

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, у порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 121 ч. 1, ст. 160 ч. 2, ст. 207 ч. 1 п. 8 ЦПК України не діяв, не скористався можливістю, передбаченою ст. 169 ч. 1 п. 4 ЦПК України, щодо особистої участі представника скаржника у справі, наявні у скарзі та у справі істотні суперечності й неповноту не усунув, фактично не встановив дійсного предмету і меж судового розгляду, що призвело до задоволення скарги по суті щодо предмету, якого не існує, оскільки держвиконавець не постановляв 18.01.2013 закінчити виконавче провадження № 32501230 із примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2013 у справі № 2п-6918/10. Судове рішення, ухвалене щодо предмета скарги, якого не існує, не ґрунтується на законі та не може тягти передбачених таким рішенням правових наслідків. Стосовно ж дійсного предмету, на який вказував скаржник у тексті скарги (належні дані про виконавчий документ, предявлений до примусового виконання), суд не забезпечив можливості скаржнику скористатися правами, передбаченими ст. 31 ч. 2 ЦПК України, і питання по суті не вирішував. Суд не зважив і на те, що справа стосується прав і обовязків також і боржників у виконавчому провадженні, питання про їх участь у справі суд не обговорював.

Обставини, встановлені при апеляційному розгляді справи, вказують, що внаслідок порушення порядку розгляду скарги законність її вирішення судом першої інстанції виключається. Розгляд зазначеної скарги по суті належить до компетенції суду першої інстанції (ст.ст. 107, 383 ЦПК України). Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Порушення судом першої інстанції порядку вирішення процесуальних питань щодо підстав, предмету і меж судового розгляду не можуть бути усунені на стадії апеляційного провадження, внаслідок чого апеляційний суд позбавлений можливості з дотриманням закону прийняти рішення по суті скарги.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, ухвалу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду належить забезпечити учасникам виконавчого провадження і процесу можливість реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків. Суду слід перевірити обставини відкриття та здійснення виконавчого провадження за відповідним виконавчим документом та щодо примусового стягнення відповідних коштів, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, щодо розстрочення виконання судового рішення ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2012 і тривалості відповідного провадження. З урахуванням дій сторін у процесі, встановленого при новому розгляді справи, суду слід вирішити по суті питання, чи пропущений строк оскарження постанови держвиконавця, чи були держвиконавцем виконані вимоги закону, у т.ч., положення ст. 49 ч. 1 п. 8 та інші норми Закону № 606-XIV, при закінченні виконавчого провадження та вирішити скаргу відповідно до закону.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Закарпатській області задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді