АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1701/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2149/16Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

13 липня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області Одринська Т. В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргоюСуддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, повязані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1500 грн.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши на нього апеляційну скаргу.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що вирішуючи питання стягнення судових витрат за позовні вимоги, місцевий суд невірно застосував норми законодавства, в звязку з чим сума судового збору при подачі позовної заяви була стягнута із позивача не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, що при подачі позову до суду позивачем заявлялася одна позовна вимога немайнового характеру, за яку ним було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., та одна позовна вимога майнового характеру, за яку судовий збір не сплачувався.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено розмір ставок за позовну вимогу майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (п. 1.1.) 243,60 грн., за позовну вимогу немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (п.1.2.) - 243,60 грн.

Ціна позову у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог (п.10 ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Так, при подачі позову до суду позивачем не було в повному обсязі сплачено та судом не достягнуто судовий збір за одну позовну вимогу майнового характеру, у розмірі передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п.16 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною пятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюєтся судом із наступним стягненням недоплаченного або з поверненням передплаченого судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 41 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача в повному обсязі судових витрат за позовну вимогу майнового характеру у розмірі передбаченому законодавством, яке діяло на момент винесення рішення.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності повернути до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської областідля ухвалення додаткового рішення в строк до 13 серпня 2016 року.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Полтавської областіОСОБА_1

З оригіналом згідно: