АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Хоменко О.Л.
№22-ц/796/9243/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Желепи О.В.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» - ДавиденкоНадії Олегівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_3 про стягнення суми в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2 783,96 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що 02.04.2012 року з вини відповідача ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК Лафорт», сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «ГАЗ» д.н.з НОМЕР_2, що належить УДППЗ «Укрпошта», під керуванням ОСОБА_5, зазнав механічних пошкоджень на суму 2 783,96 грн.

За зверненням потерпілого ПрАТ «СК«Лафорт» було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 2 783 грн. 96 коп. Оскільки відповідач протягом трьох днів з дня настання транспортної пригоди не повідомив про це страховика, то у ПрАТ«СК«Лафорт» виникло право вимоги до відповідача.

29.04.2013 року між позивачем та ПрАТ «СК«Лафорт» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким останнє відступило позивачу права грошових вимог до боржників, в тому числі і до відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» - Давиденко Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що оскільки відповідач не повідомив письмово протягом 3-х днів страховика про вказану дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК Лафорт» отримала право регресної вимоги.

Крім того, представник позивача зробив все можливе, щоб повідомити відповідача про відступлення грошової вимоги та врегулювання спору в досудовому порядку за встановленими адресами відповідно до належних доказів, які містяться в матеріалах справи. По-друге, частиною ст. 1082 ЦК України передбачено, що повідомити про відступлення права вимоги може або фактор (ТОВ «Маркс.Капітал) або клієнт (ПрАТ «СК «Лафорт»). ТОВ «Маркс. Капітал» шляхом укладення договору доручення без н/у від 19.05.2014 року делегував обов'язок по повідомленню ТОВ «Юридичній фірмі «APIEC», відповідна копія договору доручення була долучена до матеріалів справи разом із позовною заявою.

Вважає, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора (позивача) звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги та необхідність сплати визначеної суми, що дозволяє зробити висновок про те, що обов'язок відповідача щодо сплати позивачу суми страхового відшкодування за договором факторингу не настав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.04.2012 року по вул. Л.Толстого в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, та автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2, що належить УДППЗ «Укрпошта», під керуванням водія ОСОБА_5

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27.04.2012 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/2789791 від 03.03.2012 року, цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт».

З копії платіжного доручення №4878 від 19.10.2012 року вбачається, що ПрАТ «СК «Лафорт» сплатило УДППЗ «Укрпошта» страхове відшкодування в сумі 2783 грн. 96 коп. згідно розпорядження №1312271-1 від 23.07.2012 року.

29.04.2013 року між позивачем та ПрАТ «СК«Лафорт» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/29-04/2013 Р, відповідно до п. 1.1 якого ПрАТ «СК«Лафорт» (клієнт) передає, а позивач (фактор) приймає і зобов'язується оплатити усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування згідно переліку, зазначеного в додатку №1 до даного договору.

1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. ПрАТ «СК Лафорт» його визнало, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №6-284цс15, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, колегія судді приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку із неповідомленням відповідача про відступлення права грошової вимоги та необхідністю сплати визначеної суми, проте не взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності підстав для звернення до суду із регресним позовом, однак вірно вирішив справу по суті, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі, оскільки результат по суті спору не зміниться.

Крім того, в матеріалах справи немає жодного доказу про те, що відповідач не повідомляв страхову компанію про подію ДТП.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» - Давиденко Надії Олегівни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді