АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1222/16 Головуючий 1 інст. - Криворотов С.В.
Справа № 624/720/15-ц
Категорія: земельні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі - СТОВ «Надія») про стягнення заборгованості з орендної плати.

На обґрунтування позивач вказав, що є власником земельної ділянки, розташованої на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 4,53 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

10 січня 2006 року він уклав зі СТОВ «Надія» договір оренди земельної ділянки на сім років, який зареєстровано в Кегичівському відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам України 05 червня 2007 року за № 66.

Згідно пунктів 4.1.-4.3. вказаного договору оренди орендна плата повинна сплачуватися у грошовій формі в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки, обчислення розміру орендної плати за землю повинно здійснювася з урахуванням індексів інфляції, орендна плата за землю у натуральній формі має вноситься до 20 числа останнього у звітному місяці.

18 березня 2014 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій попередив про небажання продовжувати договір оренди.

Однак СТОВ «Надія» фактично користувалося земельною ділянкою до 06 червня 2014 року та після закінчення строку договору оренди за п'ять місяців 2014 року не виплатило орендної плати в розмірі 1 198 грн. 75 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути зі СТОВ «Надія» дану заборгованість по орендній платі з урахуванням 3% річних в розмірі 24 грн. 97 коп. та 465 грн. 11 коп. індексу інфляції.

Відповідач в особі свого представника Мокроусова Ю.С. позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. В зустрічному позові вказав, що на спірній земельній ділянці СТОВ «Надія» в 2014 роц вирощувало кукурудзу. 03 липня 2015 року ФОП ОСОБА_3 за сприяння ОСОБА_4 кукурудза була скошена, чим СТОВ «Надія» завдано збитків в розмірі 9 522 грн. 06 коп.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив визнати такі дії незаконними та стягнути з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Надія» 9 522 грн. 06 коп.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року зустрічний позов СТОВ «Надія» залишено без розгляду.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

З СТОВ «Надія» на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 688 грн. 83 коп. заборгованості по орендній платі та 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі СТОВ «Надія», посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що справа розглянута за відсутності відповідача; строк дії договору сплив в 2014 році; до закінчення строку договору оренди земельної ділянки СТОВ «Надія» сумлінно виконувало обов'язок щодо сплати орендної плати; крім того діями ОСОБА_1 завдано збитків, оскільки 03 липня 2015 року на спірній земельній ділянці скошена кукурудза, яку вирощувало СТОВ «Надія».

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника ОСОБА_5 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 4,53 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

10 січня 2006 року між ОСОБА_1 і СТОВ «Надія» було укладено строком на сім років договір оренди вказаної земельної ділянки.

Кегичівським відділом Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам України даний договір оренди зареєстровано 05 червня 2007 року за № 66 (а. с. 9-10).

Згідно Прикінцевих положень договору оренди цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендною землі, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-Х1У (з наступними змінами) «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-Х1У).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, Законом № 161-Х1У та іншими законами України і договором оренди землі.

За змістом статей 18, 20 - Закону № 161-Х1У (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди він набирає чинності.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а статтею 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

16 березня 2010 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878-У1 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 1878-У1), яким статті 18 та 20 Закону № 161-Х1У виключені, а статті 6 доповнена частиною 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом П «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-У1 встановлено, що до 01 січня 2012 року (09 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 01 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Саме такі правові позиції міститься в постановах Верховного Суду України від 06 березня 2013 року № 6-5цс13 та від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, ухвалених в порядку, передбаченому пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

ОСОБА_1 і СТОВ «Надія» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 10 січня 2006 року договір своїми підписами. З цього ж часу позивач отримував орендну плату. Кегичівським відділом Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам України даний договір оренди зареєстровано 05 червня 2007 року за № 66.

Згідно Прикінцевих положень договору оренди цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації.

Разом з тим, відповідач в особі свого представника Мокроусова Ю.С. пояснив, що СТОВ «Надія» користувалося спірною земельною ділянкою в 2014 році та гарантувало своєчасну виплату позивачу орендної плати за цей період в повному обсязі. При цьому згідно відомостей по рахунку 68511 розрахунків за оренду земельних паїв ОСОБА_1 нарахована орендна плата за 2014 рік в розмірі 3 460 грн. 12 коп., яку він не отримав.

За правилами частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення зі СТОВ «Надія» на користь ОСОБА_1 1 688 грн. 83 коп. заборгованості по орендній платі.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача не можуть бути прийняті до уваги. В суді апеляційної інстанції представник відповідача Мокроусов Ю.С. не надав нових доказів, які б вплинули на нову оцінку рішення суду першої інстанції з урахуванням позиції СТОВ «Надія».

Посилання на те, що діями ОСОБА_1 завдано збитків, оскільки 03 липня 2015 року на спірній земельній ділянці скошена кукурудза, яку вирощувало СТОВ «Надія», не ґрунтуються на законі. Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року про залишення без розгляду зустрічного позову СТОВ «Надія» не оскаржило та не позбавлено такої можливості.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1. п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний