Справа № 274/1250/16-ц Провадження № 4-с/0274/4/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
12.07.16 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретарів судового засідання Соломянюк Л.О., Жмурко В.І., Павліченко Т.В.,
розглянувши скаргуОСОБА_1, представником якої є ОСОБА_2,
на діїдержавного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3,
заінтересовані особи:ОСОБА_4, ОСОБА_5, пре станиками яких є ОСОБА_6, ОСОБА_7,
У квітні 2016 р. ОСОБА_1 через свого представника звернулась з вказаною скаргою, у якій, з урахуванням заяви від 20.05.2016 р., про уточнення вимог скарги, яка була прийнята Судом до розгляду, просить визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 (далі Виконавець) у виконавчому провадженні № 500/10 (ЄДРВП № 50509215) (далі Виконавче провадження), які виразились у винесенні постанови від 15.03.2016 р. про відкриття виконавчого провадження (далі Постанова) незаконними, визнати незаконною та скасувати Постанову, визнати дії Виконавця у Виконавчому провадженні, які виразились у початку примусового виконання ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.03.2016 р. у справі № 274/1250/16-ц (далі Ухвала) протиправними та незаконними, визнати дії Виконавця у Виконавчому провадженні, які виразились у неповідомленні її про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали протиправними та незаконними, визнати дії Виконавця у Виконавчому провадженні, які виразились у вилученні та передачі автомобіля Toyota Camry (Тойота Камрі), 2007 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова 6Т1ВЕ42К17Х448846 (далі Автомобіль), на зберігання ОСОБА_8, протиправними та незаконними, визнати дії Виконавця у Виконавчому провадженні, які виразились у ненаправленні на її адресу будь-яких інших (крім Постанови та постанови про стягнення виконавчого збору) документів виконавчого провадження, протиправними та незаконними (а. с. 63 68).
Виконавець проти задоволення скарги заперечила, посилаючись на те, що прийнята нею Постанова та вчинені нею у Виконавчому провадженні дії є законними.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечили, посилаючись на те, що Ухвала та Постанова відповідають вимогам законодавства України, дії Виконавця, вчиненні у виконавчому провадженні, є законними (а. с. 86 87, 127).
Судом з'ясовано, що Ухвалою було задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та передано Автомобіль на зберігання ОСОБА_8 (а. с. 14).
Ухвала була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17.05.2016 р., а відтак набрала законної сили (а. с. 76 77).

Копія Ухвали була надіслана Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області до Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції та отримана останнім 10.03.2016 р. (а. с. 28).

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_7, 15.03.2016 р. звернулась до Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції заявою від 15.03.2016 р., у якій просила на виконання Ухвали провести дії з вилучення Автомобіля (а. с. 29).

Постановою, винесеною Виконавцем, на підставі заяви від 15.03.2016 р. представника ОСОБА_4 ОСОБА_7, було відкрито виконавче провадження про примусове виконання Ухвали (а. с. 31).

ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що Ухвала не відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не визначає сторін виконавчого провадження з їх ідентифікуючими даними, при цьому ні представник ОСОБА_4 ОСОБА_7, ні Виконавець не наділені повноваженнями самостійно визначати сторін виконавчого провадження, а відтак дії Виконавця, які виразились у винесенні Постанови, є незаконними, Постанова підлягає визнанню незаконною та скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Суд зазначає, що зі змісту Ували чітко зрозуміло, хто є стягувачем, а хто боржником у розумінні статті 8 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому в Ухвалі вказано прізвище, власне ім'я та по батькові стягувача (ОСОБА_4А.), її місце проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер.

Також в Ухвалі вказано прізвище, власне ім'я та по батькові боржника (ОСОБА_1О.).

Відсутність в Ухвалі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника (ОСОБА_1О.) не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, що випливає з висновку, який міститься у постанові Верховного Суд України від 21.05.2014 р. у справі № 6-45цс14:

"Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суди не перевірили чи мав можливість стягувач отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, а також наявність такої можливості в державного виконавця.

Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним".

З цієї самої підстави Суд вважає, що незазначення у Ухвалі місця проживання боржника (ОСОБА_1О.) також не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

При цьому Суд звертає увагу на те, що, у заяві від 15.03.2016 р. представника ОСОБА_4 ОСОБА_7, містились відомості про місце проживання боржника (ОСОБА_1О.), а також інші дані, які могли сприяти примусовому виконанню Ухвали, а саме відомості щодо місцезнаходження Автомобіля (а. с. 29).

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у скарзі, не є підставами для визнання дій Виконавця, які виразились у винесенні Постанови, незаконними, та для визнання незаконною та скасування Постанови, а відтак у задоволенні скарги у цій частині необхідно відмовити.

Судом встановлено, що копія Постанови була надіслана на адресу ОСОБА_1, що підтверджується листом від 15.03.2016 р. № 10/500/376 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а. с. 32, 33).

У рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вказано, що поштове відправлення було вручено 18.03.2016 р. уповноваженому в одержанні з прізвищем Линкевич, що також підтверджується книгою форми № 8 Відділення поштового зв'язку № 140 м. Києва (а. с. 109).

ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що Виконавець, отримавши рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, (поштового відправлення, у якому містилась копія Постанови), у якому був відсутній її особистий підпис про одержання відправлення, та з якого вбачалось, що це поштове відправлення було вручено уповноваженій особі, не мала права вчиняти дії, направлені на примусове виконання Ухвали.

Між тим, вказане твердження не ґрунтується на нормах законодавства України.

Так, частиною п'ятою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому ні норми Закону України "Про виконавче провадження", ні норми Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 (далі Інструкція) не зобов'язують державного виконавця за наявності даних, які б свідчили про те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була отримана боржником або уповноваженою ним особою (які у даному випадку містяться у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, у якому вказано, що поштове відправлення (копія Постанови) було вручено 18.03.2016 р. уповноваженому в одержанні з прізвищем Линкевич, а. с. 33) перевіряти достовірність цих даних і лиши у разі їх достовірності вчиняти дії, направлені на примусове виконання виконавчого документа (яким у даному випадку є Ухвала).

Більше того, частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином з моменту надіслання Виконавцем копії Постанови на адресу ОСОБА_1 остання вважається такою, що повідомлена про відкриття Виконавчого провадження.

Зважаючи на наведене, Суд вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у скарзі, не є підставами для визнання дій Виконавця, які виразились у початку примусового виконання Ухвали, протиправними та незаконними, а тому у задоволенні скарги у цій частині необхідно відмовити.

Судом з'ясовано, що матеріали Виконавчого провадження не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали (12.04.2016 р. та 13.04.2016 р.).

ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що зазначене свідчить, що Виконавець не повідомляв її про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали, що є протиправним та незаконним.

Між тим, норми Закону України "Про виконавче провадження", ні норми Інструкції прямо не встановлюють обов'язку державного виконавця повідомляти боржника про місце, дату та час проведення примусового виконання виконавчого документа (яким у даному випадку є Ухвала), а відтак неповідомлення Виконавцем ОСОБА_1 про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали не може бути визнано протиправним та незаконним.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що з показань допитаних як свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 випливає, що станом на 12.04.2016 р. ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність Ухвали, Постанови, а відтак і про Виконавче провадження, ОСОБА_1 не могла не знати про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали та у разі потреби бути присутня при цьому.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у скарзі, не є підставами для визнання дій Виконавця, які виразились у неповідомленні її про місце, дату та час проведення примусового виконання Ухвали, протиправними та незаконними, а відтак у задоволенні скарги у цій частині необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 13.04.2016 р. Виконавцем було здійснено дії з примусового виконання Ухвали, останню було виконано, що підтверджується актом від 13.04.2015 р. (Суд зазначає, що зазначення в акті дати 13.04.2015 р. є очевидною опискою, правильною є дата 13.04.2016 р., що випливає з матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також показань свідків) та постановою від 13.04.2016 р. Виконавця про закінчення виконавчого провадження, а саме Автомобіль було вилучено та передано на зберігання ОСОБА_8(а. с. 49, 51).

Зважаючи на відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зазначених вище частинах, Суд вважає, що підстави для визнання дій Виконавця, які виразились у вилученні та передачі Автомобіля на зберігання ОСОБА_8, протиправними та незаконними, відсутні, а тому у задоволенні скарги у цій частині необхідно відмовити.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення

У скарзі ОСОБА_1 посилається також на те, що матеріали Виконавчого провадження не містять доказів направлення їй Виконавцем будь-яких документів виконавчого провадження, окрім Постанови та постанови про стягнення виконавчого збору.

Між тим, зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах Виконавчого провадження міститься доказ направлення ОСОБА_1 вимоги від 31.03.2016 р. № 10/500/1660 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, а також постанови від 13.04.2016 р. про закінчення виконавчого провадження супровідний лист від 13.04.2016 . (а. с. 40, 52).

Інші ж документи, наявні у матеріалах Виконавчого провадження (а. с. 26 53), зокрема, акти, складені Виконавцем, на думку Суду, не є такими, що підлягають доведенню Виконавцем до боржника ОСОБА_1

Враховуючи викладене, Суд вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у скарзі, не є підставами для визнання дій Виконавця, які виразились у ненаправленні на її адресу будь-яких інших (крім Постанови та постанови про стягнення виконавчого збору) документів виконавчого провадження, протиправними та незаконними, а відтак у задоволенні скарги у цій частині необхідно відмовити.

Суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 11 Цивільного процесуального кодексу України), не надає оцінки обставинам, які стосуються матеріалів кримінального провадження № 0000811 від 19.05.2016 р. за частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України (а. с. 75), оскільки ОСОБА_1 не посилається на них як на підстави скарги.

При цьому Суд вважає за необхідне роз'яснити, що ОСОБА_1 має право звернутись зі скаргою на дії Виконавця з інших підстав.

З наведеного вище випливає, що у задоволенні всієї скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 208 210, 383 387 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Роз'яснити, що:

ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку особами, за участю яких її було постановлено, протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, без участі яких її було постановлено, протягом п'яти днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Апеляційного суду Житомирської області.

Суддя В.В. Корбут