Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 420/2197/15-ц
Провадження № 22ц/782/84/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Заіки В.В., Лісіциної А.І.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» 06 серпня 2015 року звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 01.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником прав та обовязків якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 117-2008-2565. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком, з однієї сторони, і відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - з іншої, 01.08.2008 року укладено два окремі договори поруки №№ №117-2008-2565-Р та 117-2008-2565-Р/1 відповідно. Порушуючи умови кредитного договору, позичальник не виконує своїх грошових зобовязань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 03.06.2015 рок утворилася заборгованість у сумі 154298,49 грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом усіх фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення як незаконне та необґрунтоване, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником прав та обовязків якого є позивач, (далі Банк) та ОСОБА_3 (далі Відповідач-2) було укладено кредитний договір № 117-2008-2565, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 137500,00 грн. строком до 01.08.2028 року зі сплатою 19,95 % річних (а.с. 5-10).

01.06.2009 року між ОСОБА_3 та Банком була укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №117-2008-2565 від 01.08.2008 року, відповідно до якої з 01.06.2009 року по 23.06.2009 року відсоткова ставка була змінена на 15,82 % річних, а з 24.06.2009 року по 31.05.2010 року - на 19,95% річних (а.с. 16-17). 24.06.2009 року між ОСОБА_3А та Банком була укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №117-2008-2565 від 01.08.2008 року, відповідно до якої з 24.06.2009 року по 31.05.2010 року відсоткова ставка була змінена на 15,82 % річних, а з 01.06.2010 року по 31.05.2015 року на 20,88% річних, а з 01.06.2015 року на 19,95 % (а.с. 18-27).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 (далі Відповідач-2) був укладений Договір поруки №117-2008-2565-Р від 01.08.2008 року (далі - Договір поруки 1), відповідно до умов якого Відповідач-2 зобовязаний відповідати перед Банком за невиконання Відповідачем-1 зобов'язань, що виникли з Кредитного договору (а.с. 32-34). 24.06.2009 року між Відповідачем-2 та Банком була укладена Додаткова угода до Договору поруки-1, відповідно до якої з 24.06.2009 року по 31.05.2010 року відсоткова ставка була змінена на 15,82 % річних, з 01.06.2010 року по 31.05.2015 року - на 20,88 % річних, а з 01.06.2015 року - на 19,95% річних (а.с. 35-36).

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 117-2008-2565 від 01.08.2008 року між Банком та ОСОБА_4 (далі Відповідач-3) був укладений Договір поруки № 117-2008-2565-Р/1 від 01.08.2008 року (далі - Договір поруки 2), відповідно до якого Відповідач-3 зобовязаний відповідати перед Банком за невиконання Відповідачем-1 зобов'язань, що виникли з Кредитного договору (а.с. 37-39). 24.06.2009 року між Відповідачем-3 та Банком була укладена Додаткова угода до Договору поруки-2, відповідно до якої з 24.06.2009 року по 31.05.2010 року відсоткова ставка була змінена на 15,82 % річних, з 01.06.2010 року по 31.05.2015 року - на 20,88 % річних, а з 01.06.2015 року - на 19,95% річних (а.с. 40-41).

У звязку з невиконанням з боку відповідачів своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 03.06.2015 р. виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 154298,49 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 1444,23 грн., відсотків 22825,11 грн., суми дострокового стягнення кредиту 130028,65 грн. (а.с. 42-44, 45), які Банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь.

Відмовляючи у задоволенні позову як до боржника, так і до поручителів, суд першої інстанції із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст. 554 ЦК України та умов Договорів поруки вважав, що оскільки по справі не встановлена солідарна відповідальність поручителів за різними договорами поруки, то відсутні підстави для солідарного стягнення кредитної заборгованості по справі.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Позов Банку обгрунтований неналежним виконанням боржником ОСОБА_3 (Відповідачем-1) своїх зобовязань за Кредитним договором № 117-2008-2565 від 01.08.2008 року із наступними Додатковими угодами перед позивачем Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», внаслідок чого станом на 03.06.2015 року утворилася заборгованість в сумі 154298,49 грн.

У звязку з тим, що Відповідачем-1 по справі позичальником ОСОБА_3 не виконуються зобовязання по сплаті коштів за кредитним договором, банк просить достроково повернути частину кредиту, що залишилася, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, шляхом стягнення в судовому порядку загальної суми заборгованості за кредитом в розмірі 154298,49 грн. солідарно з боржника ОСОБА_3 (Відповідача-1) та фінансових поручителів відповідачів по справі ОСОБА_3 (Відповідача-2) та ОСОБА_4 (Відповідача-3).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та застосував до них правила статті 554 ЦК України, відповідно до якої в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом пункту 1.1 договорів поруки, укладених 01.08.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 (Відповідачем-2) і міжПАТ«Універсал Банк» та ОСОБА_4 (Відповідачем-3) в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним Кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені неодноразово в судових рішеннях (Постанова від 24 червня 2015 року № 6-255цс15 та інші).

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Те, що позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору з боржника та обох поручителів, які не повязані між собою будь-якими зобовязальними правовідносинами, свідчить лише про спосіб стягнення з відповідачів, який на власний розсуд визначений позивачем, а не про межі позовних вимог і їх підстави.

Підставами позову в даному випадку є саме правовідносини позивача та боржника і кожного з поручителів окремо, що витікають з кредитного договору та договорів поруки, укладених на виконання кожним із поручителів зобовязань боржника за цим кредитним договором.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з цієї підстави.

За встановлених судом обставин відповідно до вищезазначених норм матеріального права позов підлягає задоволенню, а саме стягненню з кожного з поручителів солідарно з боржником ОСОБА_3 (Відповідачем-1) окремо суми заборгованості.

Доводами апеляційної скарги позивача є існування у позичальника заборгованості та існування обовязку боржника і поручителів таку заборгованість погасити відповідно до договорів поруки та ст. 554 ЦК України, про що свідчать надані позивачем докази. Апелянт вважає, що порушені права кредитора щодо стягнення існуючого безумовного боргу за кредитним договором з фінансових поручителів підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості. Вимогою апеляційної скарги було скасування судового рішення та стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд повинен був надати правову оцінку рішенню суду в межах доводів апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено існування заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Щодо відповідальності поручителів ОСОБА_3 (Відповідача-2) та ОСОБА_4 (Відповідача-3) за взятими на себе за договором поруки зобовязаннями, то з цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, строк дії поруки в договорі не визначений, тому слід дійти висновку про те, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, боржник ОСОБА_3 (Відповідач-1), а відтак і поручителі ОСОБА_3 (Відповідач-2) та ОСОБА_4 (Відповідач-3) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01.08.2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 13-15).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Наведене повністю узгоджується із Практикою Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеною в Постанові № 6-170цс14 від 17 вересня 2014 року та інших.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та умова договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись 06.08.2015 року із теперішнім позовом до суду про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Оскільки з теперішнім позовом до відповідачів ОСОБА_3 (Відповідач-2) та ОСОБА_4 (Відповідач-3) позивач звернувся до суду 06.08.2015 року, то слід вважати поруку останніх за зобовязаннями за кредитним договором позичальника ОСОБА_3 (Відповідача-1) припиненою по зобовязаннях про сплату щомісячних платежів з моменту прострочення чергового щомісячного платежу і до 06.02.2015 року.

Таким чином, до стягнення з вказаних відповідачів належить заборгованість по кредитному договору, починаючи з 06 лютого 2015 року.

За таких обставин, виходячи з доводів апеляційної скарги, враховуючи, що суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду та стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»: з відповідача ОСОБА_3 (Відповідача-1) заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 06 лютого 2015 року у сумі 12020,22 грн. (690,99 грн. простроченої заборгованості за кредитом + 11329,23 грн. простроченої заборгованості по відсотках), а також солідарно з ОСОБА_5 (Відповідача-1) солідарно з відповідачем ОСОБА_3 (Відповідачем-2) та з ОСОБА_5 (Відповідача-1) солідарно з відповідачем ОСОБА_4 (Відповідачем-3) заборгованості за період з 06 лютого 2015 року до 03 червня 2015 року у сумі по 142278,27 грн. (130028,65 грн. сума дострокового стягнення кредиту + 753,24 грн. сума простроченої заборгованості + 22825,61 грн. сума простроченої заборгованості по відсотках).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» стягненню підлягають судові витрати: з ОСОБА_3 (Відповідач-1) 1248,38 грн. (3240,25х12020,22:154,298,49=252,42 грн. за період до 06.02.2015 року і 996,96 грн. за період з 06.02.2015 року до 03 червня 2015 року 3240,26-252,42 грн.=2987,84 грн. : 3=995,96 грн.), з ОСОБА_3 (Відповідача-2) та з ОСОБА_4 (Відповідача-3) по 995,96 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

задовольнити частково.

Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12020,22 грн.

Припинити поруку ОСОБА_3 згідно з договором поруки № 117-2008-2565-Р з 01 серпня 2008 року до 06 лютого 2015 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 142278,27 грн.

Припинити поруку ОСОБА_4 згідно з договором поруки № 117-2008-2565-Р/1 з 01 серпня 2008 року до 06 лютого 2015 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

заборгованість за кредитним договором у розмірі 142278,27 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати: з ОСОБА_2 1248,38 грн., з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 по 995,96 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: