У Х В А Л А

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 06 грудня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого останній придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1. 29 серпня 2011 року ОСОБА_5 відступив йому право вимоги майнових прав на вказану квартиру. Відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав сторони погодили, що майнові права передаються покупцеві з моменту підписання акта приймання передачі, який повинен бути підписаний не пізніше 10 робочих днів після оплати та введення будинку в експлуатацію.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання з передачі майнових прав, позивач просив зобов'язати його передати майнові права на зазначену вище квартиру шляхом підписання та передачі акта приймання-передачі майнових прав на вказану квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено проведення повної оплати майнових прав на квартиру, а також відмови ТОВ «Аверс-Сіті» від підписання акта приймання-передачі таких прав.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 06 грудня 2010 року між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого останній придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

29 серпня 2011 року ОСОБА_5 відступив ОСОБА_3 право вимоги майнових прав на вказану вище квартиру.

Отже, згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України до ОСОБА_3 перейшли всі права первісного кредитора, ОСОБА_5., за відповідним договором.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач відмовляється від підписання акта приймання-передачі майнових прав на квартиру, який повинен бути підписаний не пізніше 10 робочих днів після оплати та введення будинку в експлуатацію.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Суди дійшли передчасного висновку про недоведеність позивачем факту повної оплати вартості квартири, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дали оцінки його твердженням про те, що повний розрахунок за квартиру було проведено ОСОБА_5 (попереднім власником майнових прав на квартиру) шляхом укладення 06 грудня 2010 року з ТОВ «Аверс-Сіті» договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, статтею 2 якого сторони підтвердили, що зобов'язання ОСОБА_5 по сплаті вартості майнових прав згідно договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру вважається таким, що виконане у визначеному договором обсязі та у сторін відсутні грошові вимоги чи інші претензії з приводу виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань згідно договору купівлі-продажу майнових прав.

Крім того, п. 3.2 договору відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, останні засвідчили, що розрахунки за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру були проведені у повному обсязі до моменту укладення цього договору. Суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили, чи існує взагалі непогашена заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, оскільки надані позивачем докази свідчать про протилежне.

Суди також не дали оцінки посиланням позивача на те, що з моменту підписання договору про відступлення права вимоги він набув права вимагати виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав, зокрема й передачі права власності на квартиру протягом 10 робочих днів після введення будинку в експлуатацію (п. 3.1 договору купівлі-продажу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Суди не врахували наведеної норми матеріального права, яка перерозподіляє тягар доказування у вказаних правовідносинах, та положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України і передчасно поклали на позивача обов'язок доведення вини відповідача, що є недопустимим, оскільки у даному випадку вина останнього презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в порушенні зобов'язання.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та фактично ухилилися від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська