Ухвала

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Дзержинський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, про позбавлення права користування, виселення та зняття з реєстраційного обліку,за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_9, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 4 жовтня 2013 року, укладеного між нею, як покупцем, та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як продавцем, вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. Після придбання квартири вона не змогла в неї вселитися, оскільки у ній мешкали відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які у добровільному порядку відмовляються виселятися та зніматися з реєстраційного обліку за цією адресою.

У зв'язку із цим позивач просила позбавити права користування відповідачів трикімнатною квартирою АДРЕСА_1, усунути їй перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які проживають у спірній квартирі, без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Позбавлено права користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших осіб, які проживають у вказаній квартирі. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які проживають у ційквартирі. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права власника квартири - ОСОБА_5 - підлягають захисту шляхом виселення відповідачів, оскільки останні втратили право користування спірною квартирою з припиненням права власності на неї.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції, однак під час перегляду справи встановив наступні обставини.

Так, встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2013 року було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки за договором купівлі-продажу будь-якій особі (а. с. 116-117).

На виконання вказаного рішення за договором купівлі-продажу від 4 жовтня 2013 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5, остання придбала квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності (а. с. 6).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2013 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2013 року було скасовано (а. с. 118).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 липня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було відмовлено (а. с. 119-120).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2014 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 176-177).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 4 жовтня 2013 року.

Однак такий висновок суду апеляційної інстанції слід визнати передчасним, оскільки вказане спростовується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року, за яким ОСОБА_6 витребувала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5, на яке посилався представник ОСОБА_6 під час перегляду справи в апеляційному суду, однак останній у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 303, 315 ЦПК України їх не перевірив належним чином.

При цьому дане рішення набрало законної сили і ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, якою зупинено його виконання, не спростовує іншого.

За таких обставин висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції про виселення відповідачів є передчасним, оскільки на час розгляду даної справи ОСОБА_5 не є власником квартири АДРЕСА_1.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко
І.К. Парінова

О.В. Ступак