РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року м. Мукачево Справа №303/3467/16-ц

2/303/1719/16

Номер рядка стат. звіту 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання в порядку спадкування права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Горонда Мукачівського району, вул. Духновича, 282 (надалі - Будинок).

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно за батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Необхідність вирішення такого питання у судовому порядку, повязана з тим, що ні батько, ні матір позивача за час свого життя, та за умови фактичного користування Будинком, не оформили право власності на нього, в звязку з чим позивачу було відмолено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач не зявилася, оскільки на підставі поданої письмової заяви просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі (а.с. 43).

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що батькам позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтво серії ІІ-АВ №034896 від 28.10.1969, а.с. 11).

Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-ФМ №355591 від 16.03.1979 року, позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, після чого змінила прізвище з «Феделеш» на «Мішіндур» (а.с. 10).

Згідно з даними свідоцтв про смерть серії І-ФМ №485402 від 09.02.1993 року та серії І-ФМ №198861 від 29.09.2015 (а.с. 21, 23), ОСОБА_3 помер 29.08.1991 року та ОСОБА_4 померла 28.09.2015 року.

Із довідки виданої 18 квітня 2016 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району за №946, на день смерті ОСОБА_3 у Будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_6 (зять), ОСОБА_7»яна Іллічна (онука) та ОСОБА_8 Іллічна (онука) (а.с. 22).

Також згідно з даних довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 18.054.2016 року №947, на день смерт ОСОБА_4 у Будинку були зареєстрованими і проживали ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_6 (зять), ОСОБА_9 (онука) та ОСОБА_10 (правнук) (а.с. 24).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської районної Ради депутатів трудящих від 11.02.1975 року №36, ОСОБА_3 дозволено будівництво індивідуального жилого будинку (а.с. 27).

Згідно даних свідоцтва садиби в сільських населених пунктах УРСР (а.с. 28), ОСОБА_3 є забудовником житлового будинку №247 по вул. Духновича в с. Горонда Мукачівського району, назву якого змінено на №282 по вул. Духновича (довідка, а.с. 20).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на будинок за предметом позовних вимог (а.с. 12-18) з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, літ. «А-А'», 1975-1977 року побудови, літня кухня, літ. «Б», 1977 року побудови, навіс, літ. «в», господарська будівля, літ. «В», 1975 року побудови, вбиральня, літ. «Г», господарська будівля, літ. «Д», 1988 року побудови, навіс, літ. «д», гараж, літ. «Е», 1986 року побудови, споруди, №1-2, колодязь, під літ. «к», мощення, під літ. «І» .

На підставі постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 27.05.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на Будинок (а.с. 26).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Так, ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності з положеннями ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. спадкоємцем, що прийняв спадщину визнається, вважається особа, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Оцінюючи фактичні обставини по справі не предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать дані рішення виконавчого комітету Мукачівської районної Ради народних депутатів трудящих від 11.02.1975 року та Свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах УРСР (а.с. 27, 28), забудовником будинку, що розташований в с. Горонда по вул. Духновича, 282, був ОСОБА_3, який помер 29.08.1991. Будинок побудований в 1975. В свою чергу, головою дворогосподарства на даний час є позивачка, яка як і на день смерті батька так і на день смерті матері ОСОБА_4 проживала і проживає за вищевказаною адресою з моменту забудови Будинку, тобто з 1975.

Отже, проживаючи в будинку, який побудував її батько, що помер 29.08.1991, позивачка фактично прийняла спадщину.

Також суд приймає до уваги те, що рік забудови Будинку є 1975 рік.

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як єдиним спадкоємцем) права власності на Будинок за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Будинок, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на Будинок визнані відповідачем безумовно та підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню без зясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Також за результатами судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

За таких обставин, позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Горонда Мукачівського району, вул. Духновича, буд. 282, код НОМЕР_1) право власності, в порядку спадкування, на домоволодіння №282, що знаходиться на вул. Духновича в с. Горонда Мукачівського району Закарпатської області.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость