Справа № 357/4117/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/780/4003/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Сушко Л.П.

при секретарі: Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 02 листопада 2005 року за період з 15 січня 2011 року по 15 січня 2016 року у розмірі 14 785,53 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 02 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 510,56 грн. на строк по 04 вересня 2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість перед Банком, зокрема по сплаті відсотків за користування кредитом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір № DNH4КS50410201, шляхом заповнення та підписанням заяви позичальника, за умовами якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 5 510,56 грн. на строк 10 місяців по 04 вересня 2006 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

В заяві позичальника зазначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 617,30 грн.

Крім цього, у Заяві позичальника вказано, що для виконання зобовязань Банк відкриває Позичальнику рахунок 2647 (а.с.7).

Внаслідок неналежного невиконання зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка станом на 15 січня 2016 року становить 106 967,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4050,83 грн., загальний залишок заборгованості за процентами 28 381,39 грн., заборгованість по відсоткам за період з 15.01.2011 року по 15.01.2016 року 14 785,53 грн., загальна сума нарахованої пені 74 535,06 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж по Договору відповідачем був здійснений 29 серпня 2006 року (а.с.6).

28 квітня 2016 року відповідачем було заявлено клопотання про застосування судом позовної давності до вимог позивача. (а.с. 27-28).

Оскільки строк дії кредитного договору встановлено до 4 вересня 2009 року, то суд вірно визначив, що саме дата строку виконання зобов»язання 4 вересня 2009 року є початком перебігу строку позовної давності.

Так, як позов в суд пред»явлено 29 лютого 2016 року (здано на пошту), тобто з порушенням встановленого законом трирічного строку загальної позовної давності та строку позовної давності у п»ять років, визначеної п.5.5 Умов надання споживчого кредиту, з чим погодився відповідач у заяві про застосування позовної давності, то суд прийшов до вірного висновку про відмову в позові про стягнення відсотків за користування кредитом за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення рішення.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права і позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом за період з 15.01.2011 року по 15.01.2016 року відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України і така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-249 цс15 від 2 грудня 2015 року підлягають відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так дійсно у справі №6-249 цс15 Верховним Судом України викладено наступну правову позицію.

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Колегія суддів приходить до висновку, що ця правова позиція Верховного Суду України не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки строк виконання зобов»язання було встановлено договором до 4 вересня 2006 року і закінчення строку дії договору є початком перебігу строку позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Таким чином з врахуванням договірної позовної давності тривалістю п»ять років на час пред»явлення позову 29 лютого 2016 року відповідно до ст.ст..256,259,261,267 ЦК України позовна давність сплила на все кредитне зобов»язання, а тому з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності підстав для стягнення відсотків у межах строку позовної давності не вбачається.

У справі №6-249 цс15 Банк змінив строк виконання зобов»язання за кредитним договором і позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після цієї дати не підлягали виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: