АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4040/16 Справа № 208/1007/14 Головуючий у 1 й інстанції - Івченко Т.П. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 грудня 2015 року по справі

за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, державний виконавець Суліма Катерина Сергіївна на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліма Катерини Сергіївни,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліми К.С. було задоволено.

Визнано протиправними дії державного виконавця Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліма К.С. по винесенню 24 листопада 2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №49450070 та скасовано зазначену постанову, зобов'язано державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліма К.С. відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №208/1007/14, виданого 13 лютого 2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська та вчинити заходи примусового виконання рішення суду, встановлені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що пред'явлений ОСОБА_2 для примусового виконання виконавчий лист, виданий на підставі ухвали суду про визнання мирової угоди, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець в порушення норм зазначеного закону, без звернення до суду із заявою про роз'яснення незрозумілого судового рішення, безпідставно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2014 року, яка набрала законної сили 08 червня 2014 року, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу (а.с.4,5).

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не виконав умови мирової угоди, ОСОБА_2 звернувся до суду та отримав 13 лютого 2015 року виконавчий лист зі строком пред'явлення до виконання до 08 червня 2015 року, у якому зазначено резолютивну частину ухвали, зокрема, що суд (вирішив) визнати мирову угоду, укладену ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за умовами якої:

1. Відповідач ОСОБА_4 зобов'язується сплатити позивачу ОСОБА_2 у день підписання цієї угоди, тобто 30 травня 2014 року, 2 (два) % від суми позики за договором відсоткової позики з фізичною особою від 16.02.2014 р., укладеного між сторонами, за березень, квітень, травень 2014 року в сумі 2700 доларів США.

2. Сторони дійшли згоди, що сума позики у розмірі 45000 доларів США буде повернута відповідачем ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_2 одним платежем у іноземній валюті 16 грудня 2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних, розрахованих позивачем згідно ст. 625 Цивільного Кодексу України в сумі 47713,41 грн. - індекс інфляції, 3423,31 грн. - 3 % річних.

3. Сторони дійшли згоди, що з урахуванням наданої ОСОБА_4 відстрочки повернення ОСОБА_2 суми позики до грудня 2014 року, ОСОБА_4 щомісячно, до дня повернення позики в сумі 45000 доларів США, станом на 16-те число поточного місяця сплачує ОСОБА_2 2 % від вказаної суми позики шляхом передачі йому коштів готівкою чи перерахуванням безготівковим платежем на картковий рахунок ОСОБА_2 У випадку своєчасного виконання цього пункту угоди дата повернення коштів, зазначених в п.3 цієї угоди, може бути відстрочена сторонами до дня безумовного виконання п.3 угоди.

4. Сторони дійшли згоди, що визнані ОСОБА_4 у судовому засіданні 20 травня 2014 року в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська 2 000 грн. завданої ним ОСОБА_2 моральної шкоди, ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_2 одним платежем 30 травня 2014 року.

5. Сторони дійшли згоди щодо розподілу судових витрат по сплаті та розподілили їх наступним чином: визнані ОСОБА_4 у судовому засіданні 20 травня 2014 року в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська понесені ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., сплачений ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3622,18 грн., ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_2 одним платежем 30 травня 2014 року (а.с. 6).

ОСОБА_2 27 березня 2015 року звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, із заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення суду (а.с. 7).

Постановою від 07 квітня 2015 року державний виконавець Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Мартиненко С.В. відмовила у відкритті виконавчого провадження, з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 8).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення суми неповернутої позики за умовами мирової угоди, було відмовлено з підстав невірно обраного способу захисту та зазначено, що спір вже вирішено та позивач має право на звернення за примусовим виконанням ухвали суду від 03 червня 2014 року про визнання мирової угоди згідно до Закону України «Про виконавче провадження (а.с. 9-10).

Зазначене рішення не оскаржувалося.

ОСОБА_2 16 листопада 2015 року звернувся повторно до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 13 лютого 2015 року по справі № 208/1007/14 (а.с. 11-12).

Постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліма К.С. від 24 листопада 2015 року у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження було відмовлено з підстав , передбачених п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі не зазначено, які саме дії повинен вчинити державний виконавець (а.с.12, на звороті).

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Отже, фактично мирова угода є різновидом зобов'язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відповідно до статті 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Тобто, аналізуючи умови зазначеної статті, для роз'яснення рішення суду повинні бути виконані наступні умови: повинно бути рішення суду, яке не виконане та є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця.

При цьому, поняття рішення суду необхідно відрізняти від судового рішення, яке визначене в статті 208 Цивільного процесуального кодексу України. Рішення суду є однією із форм судового рішення разом із ухвалами та постановами. В статті 221 Цивільного процесуального кодексу України йдеться саме про рішення суду і виходячи із буквального тлумачення норми закону не можна роз'яснювати ухвали та постанови.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», зазначивши, що відповідно до статті 221 Цивільного процесуального кодексу України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (03 червня 2014 року), вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показує, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом.

Враховуючи, що виконавчий лист видано на підставі ухвали суду про визнання мирової угоди, яка не відноситься до судових рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження) є правильною.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15 від 23 вересня 2015 року.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.314 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з вирішенням питання по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.6 ч.1 ст.314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Суліма Катерини Сергіївни відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді