Справа № 202/3818/16-ц
Провадження № 2/0202/2048/2016
21 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району в особі керуючого санацією ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради про визнання обєкту нерухомості таким, що переданий у власність територіальної громади, визнання права особи на приватизацію та визнання права власності, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», КВЖРЕП Індустріального району в особі керуючого санацією ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради, у якій позивач просить:
Позивач в судове засідання не зявилась, у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» протокол № 3 від 01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 14 жовтня 2010 року було видано Ордер на житлову площу у гуртожитку під № 3/10 на право заняття з сімєю з однієї особи житлової площі у гуртожитку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», що розташований у АДРЕСА_1, площею 26,6 кв.м.
У 2015 році позивач виявила бажання приватизувати кімнату у гуртожитку та звернулась із відповідними заявами до ПАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» (заява від 21 вересня 2015 року, надійшла 24 березня 2016 року) та до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради.
Згідно відповіді ПАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за вих № 110 від 05 квітня 2016 року позивачу повідомлено, що для вирішення питання їй необхідно звернутись до відділу приватизації м. Дніпропетровська.
Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (нині вже ліквідоване) у своїй відповіді посилалось на те, що будинок № 1-а по вул. Сагайдачного знаходиться на балансі КВЖРЄП Індустріального району, але право власності на зазначений будинок до теперішнього часу не зареєстровано за територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, рішення щодо подальшого використання гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1-а місцевою радою до теперішнього часу не приймалось. Питання стосовно державної реєстрації будинку №1а по вул. Сагайдачного за комунальною власністю територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради вирішується.
Відповідно до Довідки № 1820 від 30 травня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Надаючи оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей регулює Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (далі по тексту Закон № 500-VI).
Частини 1 та 3 статті 1 Закону № 500-VI визначає, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян; сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.
Так, у 2 Закону № 500-VI встановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).
Пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 500-VI передбачено, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше одинадцяти років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 500-VI вбачається, що забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням такого підходу: рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає, зокрема, суд.
Для цілей цього Закону встановлюються такі особливості стосовно використання житлових і нежитлових приміщень у гуртожитках, переданих у власність територіальних громад: передача гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальних громад здійснюється в тому числі за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 500-VI).
Згідно ч. 4 ст. 14 Закону № 500-VI, рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 8 Закону № 500-VI, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми.
Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 № 2163-XII, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на те, що судом було звільнено позивача від сплати судового збору, а позов задоволено, то судові витрати стягненню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 58-62, 88, 212, 214, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району в особі керуючого санацією ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради про визнання обєкту нерухомості таким, що переданий у власність територіальної громади, визнання права особи на приватизацію та визнання права власності задовольнити.
1 коридор, загальною площею 5,6 кв.м.;
2 житлова, загальною площею 15,1 кв.м.;
3 житлова, загальною площею 11,5 кв.м.;
4 кухня, загальною площею 11,7 кв.м.;
5 коридор, загальною площею 1,2 кв.м.;
6 ванна, загальною площею 2,5 кв.м.;
7 туалет, загальною площею 1,3 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз