Справа № 431/5126/15-ц
Провадження № 2/431/74/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді: Ткач О.В.,

при секретарі Кустовій О.О.,

за участю представників: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_4 загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, скасування наказів про дисциплінарні стягнення, стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що працювала вчителем фізичної культури у ОСОБА_4 ОСОБА_5 ступенів № 4.

24.11.2015 року на підставі наказу відділу освіти ОСОБА_4 РДА № 354-к, вона була звільнена з роботи за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення позивачка вважає незаконним й вказує, що 27.10.2015 року вона прийшла на роботу о 7 годині 30 хвилин, де дізналася, що о 8 годині 30 хвилин відбудеться педагогічна нарада. Оскільки їй потрібно було йти по своїм справах, вона поставила у відомість про це директора ОСОБА_6 особисто, але та її не відпустила. Вважаючи таку відмову безпідставною, вона пішла з роботи о 9 годині, оскільки вважала, що напередодні, 26.10.2015 року, затрималась на роботі до 15 години й мала право на відгул 27.10.2015 р.

До 24.11.2015 року вона працювала за учбовим графіком, а 24.11.2015 їй на уроці, в присутності учнів було повідомлено про звільнення, вручено трудову книжку й копію наказу про звільнення. Оскільки учбовим графіком встановлено їй години роботи по 6 годин на тиждень, по 2 години тричі на тиждень, то її відсутність на роботі в півгодини не може вважатися прогулом.

На підставі викладеного, просила поновити її на роботі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 змінила свої позовні вимоги, мотивуючи незаконність свого звільнення в неналежній мотивації наказу № 354-к від 24.11.2015 року про звільнення, в якому є безпідставна посилка на систематичні невиконання нею службових обовязків, за які вона тричі притягувалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а звільнення здійснено за прогул.

Позивачка також просить визнати незаконними накази: № 180 від 31.10.2014 року, № 32 від 23.02.2015 року, № 116 від 23.06.2015 року, видані відділом освіти ОСОБА_4 РДА. Просить поновити її на роботі, стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 977 грн.

Моральну шкоду обґрунтовує позбавленням її права на працю, через що вона втратила душевний спокій, знаходиться в депресивному стані. Матеріальна шкода складається з того, що внаслідок звільнення, з 25.12.2015 року до 06.01.2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіоневрологічному відділенні ОСОБА_4 районної лікарні, витратила на придбання ліків 977 грн.

Представники відділу освіти ОСОБА_4 районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_7, ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали, пояснили, що протягом 2014-2015 років позивачка тричі притягувалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, про що свідчать накази: № 180 від 31.10.2014 року, № 32 від 23.02.2015 року, № 116 від 23.06.2015 року.

Позивачка була обізнана про ці накази, про що свідчать заходи щодо направлення цих наказів, акти про відмову від підпису ОСОБА_3

Позовні вимоги про їх скасування вважають необґрунтованими внаслідок пропуску строку на їх оскарження в суді.

Звільнення ОСОБА_3 вважають законним, оскільки мав місце факт прогулу 27.10.2015 року. Згода на звільнення ОСОБА_3 від профспілкового комітету була отримана.

Відповідачі вважають моральну шкоду необґрунтованою, не доведеною в судовому засіданні позивачкою.

Матеріальну шкоду вважають не доведеною, оскільки лікування ОСОБА_3 через місяць після звільнення неможна вважати наслідком хвилювань після звільнення.

Представник відповідача ОСОБА_4 загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4 - ОСОБА_6 позов не визнала в повному обсязі, пояснила, що ОСОБА_3 була відсутня на роботі 27.10.2015 року понад 3 години, оскільки самовільно залишила роботу о 8 год. 30 хв., а повинна була бути присутня до 11 год. 30 хв. на педагогічній нараді.

Права на відгул в цей день ОСОБА_3 не мала, згоди на її ухід з роботи вона, як директор школи, не давала.

Отримавши згоду профспілкового комітету, був виданий наказ про звільнення ОСОБА_3 за прогули. При цьому було враховано, що протягом 2014-2015 років ОСОБА_3 тричі притягалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, про що свідчать накази, які позивачка оспорює в суді.

Відповідачка вважає звільнення законним, а тому моральну шкоду, заявлену позивачкою - безпідставною.

Матеріальну шкоду необґрунтованою, оскільки в силу свого похилого віку позивачка періодично лікувалась, про що свідчать відомості про знаходження на лікарняних у 2014-2015 роках й захворювання не повязане із звільненням.

Суд, зясувавши позицію сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, за слідуючих підстав:

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ст.ст. 40 п. 4, 139, 142, 149, 233, 235, 237-1 КЗпП України.

За п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником, або уповноваженим ним органом у разі прогулу працівника (в тому числі відсутності на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно й сумлінно, своєчасно й точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовій договір.

За ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації на основі народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

За ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни, письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, місцевого чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинний був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, ніж за 1 рік. Рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого або переведеного на іншу посаду працівника, прийняте органом, що розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала вчителем фізичної культури у ОСОБА_4 загальноосвітній школі ІІ-ІІІ ступенів № 4 (а.с. 10). Була звільнена наказом № 354-к від 24.11.2015 р., виданим начальником відділу освіти ОСОБА_4 районної державної адміністрації (а.с. 8), витягом з наказу № 70-к від 24.11.2015 року ОСОБА_4 загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_4 районної ради Луганської області (а.с. 9).

Причиною звільнення є прогул 27.10.2015 року, тобто відсутність ОСОБА_3 на роботі більше 3-х годин, про що складений акт від 27.10.2015 року (а.с. 23).

Згідно до пояснень ОСОБА_3 (а.с. 48) від 28.10.2015 року, вона була відсутня на роботі 27.10.2015 року в звязку з тим, що «переробила» 26.10.2015 р.

Згідно до її заяви начальнику відділу освіти ОСОБА_8, позивачка пояснювала, що вона була на роботі 27.10.2015 р. о 8 годині, звернулась до директора з проханням її відпустити з педагогічної наради, про що їй було відмовлено й вона пішла з роботи до адвоката (а.с. 74).

29.10.2015 року відбулося засідання профспілкового комітету ОСОБА_4 ОСОБА_5 ступеню № 4 (а.с. 19), яким надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Свідки по справі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що позивачка ОСОБА_3 27.10.2015 року о 8 годині була на роботі, а на педагогічній нараді, що почалася о 8 год. 30 хв. й закінчилась о 11 год. 30 хв., була відсутня.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 була звільнена за прогул без поважної причини, який допустила 27.10.2015 року, процедура звільнення не порушена, оскільки з наказом про звільнення ОСОБА_3 була ознайомлена, згода профспілкової організації отримана.

Незважаючи на те, що процедура звільнення позивачкою не оспорюється, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 27.10.205 року не допустила прогулу за слідуючих підстав:

За розкладом уроків на І семестр 2015-2016 років (а.с. 109) ОСОБА_3 повинна відпрацьовувати два уроки в понеділок, два уроки у вівторок, два уроки у четвер, тобто тричі на тиждень відпрацьовувати по дві години.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, 27.10.2015 року були шкільні канікули й вчителі повинні бути присутніми на робочому місці згідно до розрахованому кожному вчителю норму часу, яку щодня треба відпрацювати в залежності від обсягу педнавантаження (а.с. 96-98). У ОСОБА_3В це педнавантаження складало в цей день 2 години.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 27.10.2015 року була на роботі з 8 години й пішла з роботи в період часу з 8 год. 15 хв. до 8 год. 30 хв., оскільки на педагогічній нараді, що починалася о 8 год. 30 хв. вона не була присутня (а.с. 91).

Згідно документів (а.с. 96-98) присутність вчителя на педагогічних нарадах: засіданні педради, методобєднанні, семінарах, тренінгах - обовязкова. Це також передбачено п. 6.16 Статуту ОСОБА_4 загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4 (а.с. 101); п. 3.17 Посадової інструкції № 4 вчителя (а.с. 103); п. 2.21 Посадової інструкції № 8 учителя фізичної культури (а.с. 107).

Суд, вважає, що незважаючи на вищевикладені інструкції, відсутність ОСОБА_3 на робочому місті 27.10.2015 року 1 годину 45 хвилин неможна вважати прогулом в розумінні КЗпП України. Оплата праці ОСОБА_3 в тому числі в дні канікул провадиться тільки за 2 години відпрацьованого часу.

ЇЇ присутність на педагогічній нараді не оплачується, чого не заперечують відповідачі. Знаходження на педагогічній нараді понад встановлений в цей день робочий час компенсується наданням більш тривалої, ніж іншим працівникам відпустки педагогам влітку.

Те, що участь в педагогічній нараді не є оплачуваним робочим часом підтверджено також наказом директора ЗОШ № 4 ОСОБА_6 (а.с. 80) від 06.11.2015 року, де вказано, що вважати днем прогулу ОСОБА_3 27.10.2015 р. Зняти оплату за 2 години фізичної культури за 27.10.2015 р.

Цей наказ свідчить про те що ОСОБА_3 була відсутня на роботі 2 години без поважної причини, що не можна вважати прогулом.

Крім того, в мотивувальній частині наказів про звільнення ОСОБА_3 безпідставно вказано на неналежне виконання своїх обовязків ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років й її притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, проте ОСОБА_3 звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що протирічить п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року (із змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів, яким вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з яким власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

Таким чином, неодноразові дисциплінарні стягнення у вигляді доган ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років неможна розглядати в контексті підстав для її звільнення, оскільки до звільнення за прогул ці дисциплінарні стягнення відношення на мають.

На цій підставі суд вважає за необхідне відмовити позивачці в позові про скасування наказів № 180 від 31.10.2014 р., № 32 від 23.02.2015 р., № 116 від 23.06.2015 р. (а.с. 17,18,77) в звязку з пропуском строку звернення до суду за їх оскарженням (ст. 233 КЗпП України).

Питань про поновлення строку на оскарження цих наказів позивач не ставить.

Приймаючи рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі учителя фізичної культури у ОСОБА_4 ОСОБА_5 ступенів № 4, суд вважає за необхідне стягнути з відділу освіти ОСОБА_4 РДА на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в 61 день, з розрахунку 2 години тричі на тиждень, починаючи з 27.10.2015 р. по 19.04.2016 р., з урахуванням середньоденного заробітку в розмірі 87,74 грн. (а.с. 145), що дорівнює: 61 день х 87,74 грн. = 5 368 грн.

Вирішуючи питання про можливість задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. на користь позивачки, суду не було надано будь-яких доказів факту моральної шкоди, не було позивачкою визначено, з яких саме міркувань позивачка виходить, визначаючи її розмір в 10 000 грн. і чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням.

Тому у задоволенні цих вимог позивачці необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Позивачкою не доведено причинний звязок між її захворюванням з 25.12.2015 р. й звільненням 24.11.2015 р., тому в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 977 грн. (уточненої) необхідно позивачці відмовити.

До цього висновку суд дійшов оцінюючи тривалий проміжок часу між звільненням й захворюванням, а також відомості про періодичність знаходження на лікарняних (а.с. 127).

Рішення суду в частині поновленні на роботі підлягає негайному виконанню з дня проголошення рішення суду.

З відповідача відділу освіти ОСОБА_4 РДА підлягають стягненню судові витрати, виходячи з обсягу задоволення позову на 48 %, що складає 264,48 грн., в дохід держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позову за Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 30, 60, 62, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 40 п. 4, 139, 142, 149, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. (із змінами й доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

ВИРІШИВ:

1. Визнати наказ № 354-к від 24.11.2015 р. про звільнення ОСОБА_3 незаконним.

2.Поновити ОСОБА_3 на роботі у ОСОБА_4 ОСОБА_5 ступенів № 4 на посаді вчителя фізичної культури.

3. Стягнути з відділу освіти ОСОБА_4 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 368 грн.

4.Стягнути з відділу освіти ОСОБА_4 районної державної адміністрації судові витрати в розмірі 264,48 грн. в дохід держави, які перераховувати на рахунок 0331 код класифікації доходів 22030001, отримувач УДКСУ у ОСОБА_4 районі код ЄДРПОУ отримувача коштів 37858396, МФО 804013, Банк отримувача коштів ГУДКСУ у Луганській області.

5.Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі допустити негайному виконанню з моменту проголошення рішення суду, з 19.04.2016 року.

6.В задоволенні решти позову позивачці відмовити за необґрунтованістю.

Повне рішення виготовлено й проголошено 19.04.2015 року о 13 годині 30 хвилин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Ткач