Ухвала

іменем україни

04 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі від 04 січня 2005 року, укладений між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» з підстав систематичної несплати орендної плати та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 2 197,27 грн з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 426,14 грн та три проценти річних у розмірі 99,99 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, на території Косівщинської сільської ради Сумського району.

04 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_4 надала у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку, а товариство зобов'язалось сплачувати орендну плату у розмірі 442 грн за рік. Відповідно до п. 11 договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата повинна вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця. Договір укладено на п'ять років.

01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди землі, яким, зокрема орендна плата встановлена у розмірі 1 083,75 грн.

Також судами встановлено, що орендна плата за 2011-2013 роки була виплачена ОСОБА_4 27 листопада 2013 року, тобто орендна плата за 2011-2012 роки була виплачена відповідачем з порушенням визначених договором строків, а тому позивач просила розірвати укладений сторонами договір оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 цього Закону розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити нормативному акту, чинному на час укладення договору оренди.

У частині 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земелькою ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

На підставі вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2011-2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені, за 2013 рік вона була виплачена їй своєчасно і у повному обсязі, порушення визначених договором строків виплати орендної плати за 2011-2012 роки не є систематичною несплатою орендної плати та не може бути визначено як істотне порушення, а тому не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун Л.М. Мазур