АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Білич І.М.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 162067,00 грн., судовий збір в сумі 2431,01 грн.; у задоволенні решти позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем надано належний розрахунок заборгованості з урахуванням, зокрема, списання коштів у розмірі 33782,20 грн., які були зараховані для погашення пені відповідно до п. 4.6 та розділу 6 кредитного договору та відображений у розрахунку заборгованості як погашення пені.

_____________________________________________________

Справа № 755/20584/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8049/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 24 квітня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № F4RK3LON03810 (а. с. 4-7).

Згідно умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 178834,22 грн. на строк до 23 квітня 2016 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно умов договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 12 жовтня 2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 333006,40 грн., яка складається з наступного: 169367,54 грн. - заборгованість за кредитом; 16539,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 130289,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; нараховані штрафи відповідно до договору: 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина); 15809,83 грн. - штраф (процентна складова).

Кредитний договір було забезпечено договором застави № F4RK3LON03810/DZ (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 24 квітня 2015 року, договором № F4RK3LON03810/DС відступлення права вимоги (цесії) від 24 квітня 2015 року.

Відповідно до вказаних договорів заставодавець ОСОБА_2 надав в заставу майнові права на отримання в повній сумі грошових коштів (предмет застави), які належать йому на праві власності, що підтверджується депозитним договором. Вартість предмету застави складає суму вкладу 31000,00 грн. (п. 6, 7 договору застави № F4RK3LON03810/DZ.

Також 24 квітня 2015 року між сторонами по справі укладено депозитний договір № SAMDNWFD601.

Як вбачається із виписки по рахунку відповідача за № НОМЕР_1, з нього були списані кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № F4RK3LON03810 від 24 квітня 2015 року у розмірі 33782,20 грн.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 162067,00 грн., суд виходив з того, що списані кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № F4RK3LON03810 від 24 квітня 2015 року у розмірі 33782,20 грн. не були враховані ПАТ КБ «ПриватБанк» при визначенні заборгованості, а тому наявні підстави для зменшення розміру тіла кредиту на вказану суму (169 367,54 грн. - 33 782,2 грн. = 135 585,34 грн.), а також розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору кредиту.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Із виписки по рахунку відповідача за № НОМЕР_1, з нього були списані кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № F4RK3LON03810 від 24 квітня 2015 року у розмірі 33782,20 грн.

Згідно п. 4.6 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків банку згідно з п. п. 2.2.15 (надання оплати за юридичні послуги), 2.3.13 (доведення інформації щодо стану позичальника), далі для погашення неустойки згідно з розділом 6 договору, далі - простроченої винагороди, далі - винагороди, далі - прострочених процентів, далі - простроченого кредиту, далі - кредиту.

Пунктом А.3.3. вказаного кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 30 днів позичальник сплачує банку штраф у розмірі 137 624,37 грн. і саме ця сума зазначена у розрахунку заборгованості, як пеня, хоча механізм розрахунку пені, сума, порядок та розміри передбачені пунктами 6.1. та 6.5. кредитного договору і наданий суду розрахунок заборгованості цим пунктам не відповідає.

Також відповідно до п.А.7 кредитного договору у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,178 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом та винагороди не нараховуються та не сплачуються.

Доказів того, що позивач направляв відповідачу повідомлення щодо дня початку нарахування пені, передбаченої п.А.7 договору, суду не надано, а згідно з розрахунком заборгованості, відповідачу була нарахована заборгованість по процентам.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 130 289,07 грн.

Щодо суми штрафів судом встановлено, що фіксована і процентна складові частини штрафу передбачені п. 6.8. кредитного договору.

У розрахунку заборгованості мало бути нараховано процентну складову штрафу згідно з п. 6.8. кредитного договору, яка передбачає, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п.А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як вбачається із розрахунку, позивачем вказана сума 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 15 809,83 грн. - штраф (процентна складова).

Разом з тим, при перерахуванні вказаної суми, виходячи із максимальної суми ліміту, вказаного в п.А.2 договору - 178 834,22 * 5% = 8 941,7 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 162067,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника банку, що неповідомлення боржника про сплату пені не позбавляє позивача права вимоги сплати пені у судовому порядку, оскільки відповідач також повинен дотримуватись платіжної дисципліни за кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України); договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задовольнити позов у повному обсязі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач