АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування матеріальної шкоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/9747/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріального збитку у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 5 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 20 жовтня 2014 року о 08 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «HYUNDAI GETZ», д.р.н. НОМЕР_1, здійснила рух через перехрестя бульвару Лесі України та провулка Щорса в м. Києві на червоний забороняючий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який належить банку і якому були завдані механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Автомобіль ОСОБА_1 «HYUNDAI GETZ», д.р.н. НОМЕР_1, застрахований в ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) №3521052, а автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.р.н. НОМЕР_2, застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон».

Позивач стверджував, що втрата товарної вартості входить до вартості матеріального збитку, який повинна відшкодувати відповідач, і розмір якого визначений на розсуд позивача у розмірі 5000грн.

У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди у сумі 9 931грн. 02коп, посилаючись на те, що згідно висновку №234/158 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 21 травня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.р.н. НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 20 жовтня 2014 року, становить 55 107 грн. 92 коп. Рішенням Господарського суду м. Києва від 3 вересня 2015 року з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на його користь стягнуто

- 2 -

відшкодування у розмірі 45 176грн. 90коп., тому відповідач зобов'язана відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Рішенням суду від 16 березня 2016 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування тієї обставини, що позов пред'явлено до неналежного відповідача і судом не вирішено питання про притягнення до участі у справі належного відповідача, з яким вона уклала договір обов'язкового страхування саме з метою відшкодування заданої третім особам шкоди.

Також відповідач вважає, що судом не надана належна оцінка наданим нею доказам, а саме висновку експертного дослідження, який складено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та належним чином не обґрунтовано, з яких підстав вказаний доказ не був визнаний судом належним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та заперечення позивача на апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 20 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «HYUNDAI GETZ», державний реєстрацій номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «TOYOTA CAMRY», державний реєстрацій номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить позивачу.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку №234/158 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 21 травня 2015 року судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 20 жовтня 2014 року, становить 55 107грн. 92коп. з урахуванням коефіцієнта його фізичного носу.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 10 лютого 2014р. автомобіль «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 3 вересня 2015 року з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» стягнуто страхове відшкодування у розмірі 45 176грн. 90коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплата страхового відшкодування не у повному обсязі відшкодувала завдану шкоду, тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка одержана від страховика, повинна були відшкодована винною особою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

- 3 -

Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля у результаті ДТП за участю відповідача, становить з урахуванням коефіцієнту зносу 55 107грн. 92коп., страховиком позивачу відшкодовано 45 176грн. 90коп., отже відповідач повинна відшкодувати 9 931грн. 02коп.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст. 1194 ЦК України до правовідносин сторін, так як страхове відшкодування позивачу було виплачено на підставі договору страхування, який був укладений самим позивачем, а не відповідачем.

Проте, неправильне застосування судом норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення спору, а відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому колегія суддів вважає, що рішення суду скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не є належним, так як вона застрахувала свою відповідальність у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов'язкового страхування, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі 6-2808цс15, який є обов'язковим для всіх судів України, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, позивач мав право звернутися до відповідача, яка винна у заподіянні шкоди, з вимогою про відшкодування завданих збитків.

Твердження відповідача про те, що суд повинен був замінити неналежного відповідача на належного, не ґрунтуються на нормах ст.ст. 11 та 33 ЦПК України, за змістом яких суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Посилання апеляційної скарги на те, що рішення суду не містить обґрунтування не прийняття, як належного доказу, висновок автотоварознавчого дослідження від 30 вересня 2015р., який був наданий відповідачем, є правильними.

Разом з тим, порівнюючи висновки, які були надані сторонами під час судового розгляду, колегія суддів встановила, що розбіжності між ними полягають у визначені вартості запасних частин, які підлягають заміні.

Згідно висновку від 21 травня 2015р. вартість робіт становить 5 838грн., вартість фарбування складає 7 827,70грн., вартість запасних частин 83 759,63грн., а загальна вартість ремонту - 97 825грн. 33коп.

Згідно висновку від 30 вересня 2015р. вартість робіт становить 6 783грн., вартість фарбування 5 644,51грн., вартість запасних частин 43 195,85грн., а загальна вартість ремонту становить 55 623,36грн.

При цьому, перелік запасних частин у обох висновках є однаковим.

Проте, у висновку від 30 вересня 2015р., наданого відповідачем, вартість запасних частин зазначена у цінах на 12 листопада 2014р., а у висновку від 21 травня 2015р., вартість запасних частин зазначена у цінах станом на 28 квітня 2015р., тобто на час судового розгляду.

Оскільки відповідно до норм ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, суд першої інстанції правомірно виходив із розміру шкоди, який визначений у висновку від 21 травня 2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не має.

- 4 -

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: