Справа № 466/8299/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/2462/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Ірокс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Ірокс», третя особа Львівська міська рада про визнання права власності,-

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру №53 2-ї секції житлового будинку №418 на вул.Шевченка у м.Львові.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22.07.2010 року між нею та приватним акціонерним товариством (далі-ПрАТ) «Ірокс» було укладено договір підряду в будівництві обєкту інвестування однокімнатної квартири №53 загальною площею 47,4 кв.м., загальною договірною вартістю квартири - 270750 грн. з ПДВ. Зазначає, що вона свої обовязки за цим договором виконала, сплативши в повному обсязі вартість квартири, однак, відповідач взяті на себе зобовязання, зокрема, обовязку, передбаченого пунктом 4.1.3 договору, - здійснити оформлення права власності на квартиру, не виконав, оскільки їй було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру, а тому вона просить визнати за нею право власності на вказану квартиру в судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру №53 загальною площею 47,4 кв.м., що зхнаходиться на мансардному поверсі будинку №418 по вул. Шевченка у м. Львові.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 2705 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_7 «Ірокс», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаного позову відмовити.

Апелянт зазначає, що він права власності на квартиру позивача не оспорює, а навпаки, визнає таке право, оскільки згідно з актом приймання-передачі від 25.09.2012 року він передав квартиру позивачеві у власність. Вважає, позов, заявлений до нього безпідставним, оскільки саме Державна реєстраційна служба відмовила в реєстрації права власності на квартиру, а тому ОСОБА_7 «Ірокс»є неналежним відповідачем у даній справі.

Львівська міська рада, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, незважаючи на визнання явки обовязковою, повторно участь свого представника в судовому засіданні апеляційного суду не забезпечила, а тому розгляд справи завершено у її відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2010 року між закритим акціонерним товариством «Ірокс», в подальшому перейменованого на ОСОБА_7 «Ірокс» (підрядником), та позивачем ОСОБА_5 (замовником) було укладено договір №47-а підряду у будівництві (а.с.7-9), за умовами якого (п.1.1) замовник передає, а підрядник приймає пай для його подальшого залучення у будівництво обєкту інвестування, яким згідно з п.1.3 договору із змінами, внесеними 25.09.2012 року (а.с.11), є однокімнатна квартира №53 загальною площею 47,40 кв.м., вартістю: 5700 гривень за 1 кв.м., загальною договірною вартістю квартири в сумі 270750 грн. (п.2.1 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору, підрядник зобовязаний, зокрема: закінчити будівництво та здати будинок в експлуатацію (п.4.1.1), передати обєкт інвестування у власність замовника по закінченні будівництва та здачі будинку в експлуатацію, за умови виконання замовником інвестиційних зобовязань в повному обсязі (п.4.1.2), здійснити оформлення права власності на належний замовнику обєкт інвестування (п.4.1.3).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачену даним договором та чинним законодавством України.

Свої зобовязання за договором позивач виконала, повністю сплативши вартість обєкту інвестування (а.с.10), відповідач видав позивачеві довідку про сплату нею вартості квартири в повному обсязі (а.с.69) та передав їй квартиру у власність згідно з актом приймання-передачі від 25.09.2012 року (а.с.70).

Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 20.08.2015 року (а.с.13, 14), позивачеві було відмовлено в оформленні права власності на квартиру у звязку з відсутністю документа, що підтверджує речові права замовника будівництва ОСОБА_7 «Ірокс» на земельну ділянку; відсутністю документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речового права на земельну ділянку; відсутністю документів, що підтверджують проведення державної реєстрації цих прав, а також документа, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси, затвердженого переліку фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) обєкта будівництва.

Задовольняючи вимоги позивача та визнаючи за ним право власності на квартиру, як обєкт інвестування, суд керувався нормами статей 328, 331, 334, 392 ЦПК України і виходив із того, що позивач правомірно набула право власності на проінвестоване нею нерухоме майно, оскільки доказів протилежного суду подано не було.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно положень статті 331 ЦК України, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей обєкт не виникає.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється у різному порядку залежно від категорій їх складності і, відповідно, від того, як оформлювалась вся попередня правова процедура будівництва:

обєкти І ІІІ категорії складності приймаються в експлуатацію шляхом реєстрації відповідною Інспекцією ДАБК декларації про готовність обєкта до експлуатації;

обєкти IV V категорій складності приймаються в експлуатацію шляхом оформлення забудовником акта готовності обєкта до експлуатації і видачі Інспекцією ДАБК сертифіката.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відомості про всі декларації та сертифікати вносяться до Єдиного будреєстру у порядку, передбаченому наказом Мінбуду від 24 червня 2011 року.

В матеріалах справи є декларація про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 10.07.2014 року, однак, докази державної реєстрації права власності на новостворене будівництво в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, у названому вище договорі підряду у будівництві чітко зазначено, що здійснення оформлення права власності на належний замовнику обєкт інвестування є обовязком підрядника, який зобовязаний був це здійснити у встановленому законом порядку.

Відповідно до загального правила норми статті 509 ЦК України, зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до загального правила норми статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно повязаних з місцезнаходженням обєкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 876 ЦК України, власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник.

Особливістю відносин між сторонами за договором будівельного підряду є те, що громадянин вступає у правовідносини по будівництву своєї квартири безпосередньо з підрядником, а саме з будівельною організацією, що здійснює будівництво житлового будинку.

Статтею 883 ЦК України визначено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого обєкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обовязків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Таким чином, вказаними вище нормами матеріального закону передбачено способи захисту прав замовника внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору будівельного підряду.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який не передбачений ні умовами самого договору, ні нормами матеріального закону, які регулюють спірні договірні правовідносини.

Суд першої інстанції належним чином не зясував характер спірних правовідносин та не застосував до них норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, а тому дійшов до неправильного висновку про задоволення позову позивача в обраний ним спосіб, що відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вказаного позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Ірокс» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_8