АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4268/16 Головуючий 1 інстанції - Нев`ядомський Д.В.

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В., Трішкової І.Ю.

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати йому за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 27.09.05 р., наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І Кожедуба № 234 від 06.10.05 р. його звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України. У зв`язку з звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в КЕВ м. Харкова МОУ в позачергову чергу, але в порушення п. 8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», його сім`ю житлом до цього часу не забезпечено.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати йому за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.

Не погодившись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин по справі. Зазначає, що Міністерство оборони України до участі у справі не залучено, але вказаним рішенням вирішено питання про їх права та обов`язки, оскільки рішенням вирішено надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла. До повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі. Зазначає, що позивачу не було відмовлено у його праві на отримання житла, оскільки він перебуває у узагальненому списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) за номером 648; у списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень за номером 303. Рішення суду про зобов`язання КЕВ м. Харків надати ОСОБА_1 за рахунок Міноборони ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла, є грубим порушенням норм чинного законодавства щодо порядку розподілу та надання житлових приміщень. Надання позивачу за рахунок Міноборони ізольованого житлового приміщення при першому надходженні житла призведе до порушення прав інших осіб, , які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 400 від 27.09.05 р., наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба № 234 від 06.10.05 р. майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України, що підтверджується відповідним наказом. У зв`язку з звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в КЕВ м. Харкова МОУ в позачергову чергу, що підтверджується довідкою КЕВ м. Харкова, але житлом до цього часу не забезпечено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може в зв`язку з наступним.
Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно абз.7 п.1 ст.12 Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для зокрема Міністерства оборони України, інших джерел, передбачених законом.
Пунктом 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), прийнятого на виконання і в розвиток Закону, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) зокрема Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Згідно п.4 Порядку, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво зокрема Збройними Силами видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, до надається військовослужбовцям для постійного проживання.
Згідно п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 30.11.2011 року №737 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає організацію зокрема забезпечення килими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку І мобілізацією, і резервістів), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Аналізуючи норми вищевказаного законодавства, вбачається, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕЧ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України, інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).
Таким чином, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.
Крім того, особи, звільнені з військової служби зокрема у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (реформуванням), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості.
Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні вищевказані обставини справи не взяв до уваги, проігнорував вказані вимоги чинного законодавства, не застосував ті норми матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до прийняття незаконного судового рішення і підставою для його скасування.
Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач перебуває на квартирній черзі з 01.03.1999 року, а з 01.11.2005 року внесений до списків на пільгових засадах (списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень).
Крім цього, слід зазначити, що позивачу не було відмовлено у його праві на отримання житла, оскільки він перебуває у: узагальненому списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) за номером 648; списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень за номером 303.
З пояснень апелянта вбачається, що надання позивачу за рахунок Міноборони ізольованого житлового приміщення при першому надходженні житла призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього, що є порушенням ст.24 Основного Закону України та ч.5 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР.
Вказана правова позиція Міноборони повністю узгоджується з судовою практикою, викладеною зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.05.2015 року по справі № К/800/66370/13 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії.
Зазначене свідчить, що суд першої інстанції з порушенням норм права прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, не з`ясувавши при цьому повноваження квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Міністерства оборони України. До повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.
Слід звернути увагу на те, що по вказаній справі Міністерство оборони України до участі у справі не залучено, але вказаним рішенням вирішено питання про права та обов`язки, оскільки рішенням вирішено надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.
Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.
У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п.п. 2,4 ч.1, ч.ч.2,3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -
В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Міністерства оборони України про зобов`язання надати йому за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: