У Х В А Л А

1 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 13 січня 2015 року № 20-17к про звільнення ОСОБА_5 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з 13 січня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49 359 грн 96 коп., у відшкодування шкоди - 1000 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5005 грн 98 коп., з урахуванням належного до утримання єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податку на доходи фідичних осіб - допущено до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2015 року у відкритті касаційного провадження в указаній справі відмовлено.

У заяві ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст його трудових обов'язків, не виконував обов'язків касира чи завідувача касою. Позивач за характером своїх трудових обов'язків не відноситься до основного кола працівників відділення банку, які безпосередньо обслуговували грошові та товарні цінності. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ "Райффайзен банк Аваль" 20 вересня 2013 року. Звітом за результатами службового розслідування підозри на шахрайство від 17 грудня 2014 року, затвердженим начальником управління протидії шахрайству Департаменту правового захисту та комплаєнсу ПАТ "Райффайзен банк Аваль" 24 грудня 2014 року встановлено, що начальник відділу касового обслуговування ЦКВ Полтавської ОД - ОСОБА_6, привласнила готівкові кошти банку в сумі 1 425 500 грн, 128 000 доларів США та 29 300 Євро. Для приховування фактів викрадання коштів ОСОБА_6 фальсифікувала дані про залишки готівкових коштів у книзі обліку готівки операційної каси та інших цінностей банку, проводки в інформаційних системах банку та звітні касові документи. Вчиненню шахрайства сприяла службова недбалість, в тому числі заступника начальника відділення ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, що надана заявником для порівняння, залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. У вказаній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що порушення, вчинені позивачем при виконанні трудових обов'язків, стали підставою для втрати довір'я з боку роботодавця, звільнення проведено за згодою профспілкового комітету з дотриманням вимог закону.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, що надана заявником для порівняння, скасовано судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні позову про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку відмовлено, оскільки висновки судів про те, що обов'язковою умовою для звільнення працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є винні дії працівника, які призвели до настання негативних наслідків для роботодавця, а саме по собі здійснення операцій при вказаних у звіті обставинах не дає підстави для втрати довір'я до працівника з боку власника й не може слугувати підставою для звільнення

Таким чином, порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук