АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5123/16 Справа № 206/272/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2, що діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи: КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та його донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають та зареєстровані у АДРЕСА_1. Вказана квартира не приватизована, була надана його батькові, ОСОБА_7, на сім'ю з п'яти осіб згідно ордеру № 39 від 29 квітня 1980 року, виданого на підставі рішення адміністрації за місцем його роботи. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер.У спірній квартирі, окрім нього та його доньки, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2- дружина його покійного брата, ОСОБА_12, та племінник - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що відповідачі в указаній квартирі не проживають з літа 2011 року, виселились добровільно, забрали всі особисті речі, а їх фактичне місце проживання йому не відомо.

Реєстрація ОСОБА_2 з сином ОСОБА_8 у спірній квартирі порушує його право на володіння та розпорядження майном, а тому він змушений звернутись до суду. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, на підставі ст. 71 ЖК України.(т.1 а.с.2-3)

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому посилалась на те, що 15 жовтня 1988 року вона з ОСОБА_12, (брат позивача за первісним позовом), уклала шлюб, після чого вселилася до спірної квартири та зареєструвалась у ній. З того часу вона постійно проживає у цій квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_7 її чоловік помер, однак вона залишилася постійно проживати у спірній квартирі. Іншого житла у неї немає, всі її речі знаходяться за вищезазначеною адресою, а тому вона не могла втратити право користування зазначеним нерухомим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила другу дитину - сина, ОСОБА_9, а тому лише на час перебування у пологовому будинку, була тимчасово відсутня у спірній квартирі, однак відразу після перебування у лікарні повернулась до свого житла.

У березні 2015 року вона виявила заміну замків на вхідних дверях, не могла потрапити до квартири та з цього приводу зверталась до правоохоронних органів. Наразі вона з малолітнім сином змушена проживати у знайомих. Ураховуючи наведене, просила усунути їй перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення її з малолітнім сином, ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартиру АДРЕСА_1. (т.1 а.с.129-131)

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. (т.1 а.с.204-208)

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати в частині відмови у задоволенні її позову про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та у частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю, а у зазначених позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1, шляхом їх вселення до вказаної квартири. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.(т.1 а.с.243-244)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (т.2 а.с.23-25)

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише у вищезазначених частинах, тому в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, його законність і обґрунтованість колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ордер на квартиру АДРЕСА_1 було видано 29 квітня 1980 року батьку позивача, ОСОБА_7, на сім'ю з 5 осіб.(т.1 а.с.4)

15 жовтня 1988 року між ОСОБА_12 - братом ОСОБА_4, та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого у них народився син -ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_12 помер.(т.1 а.с.132)

За довідкою КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради від 05 червня 2014 року, у спірній квартирі зареєстровані; позивач - ОСОБА_4, його неповнолітня дочка - ОСОБА_6, 2003 року народження, та відповідачі: ОСОБА_2 і ОСОБА_8.(т.1 а.с.5)

Згідно актів від 03 лютого 2014 року та 06 червня 2014 року, складених мешканцями сусідніх квартир, відповідачка не проживає у спірній квартирі з 2011 року, особистих речей там не має. (т.1 а.с.7, 8, 39,40)

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що остання у спірній квартирі не проживає без поважних причин з літа 2011 року, тобто понад установлений ст. 71 України термін, а тому дійшов висновку, що вона втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження постійного проживання у спірній квартирі та не спростовано її відсутності у вказаному житловому приміщенні з літа 2011 року.

Із заявами про наявність перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачка почала звертатися до правоохоронних органів на протязі лютого-квітня 2015 року, тобто вже під час розгляду даної справи.

Посилання відповідачки на те, що її малолітній син ОСОБА_3, з народження проживає разом з нею у вказаній квартирі також нічим не підтверджені. Зокрема, як вбачається з копії титульної сторінки амбулаторної картки малолітнього ОСОБА_3, він мешкає у належній його батькові, ОСОБА_10, квартирі АДРЕСА_5. (т.1 а.с.104, 165,166)

Матеріали справи також містять лист від 06 червня 2014 року, надісланий КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, у відповідь на звернення ОСОБА_2 щодо реєстрації її малолітнього сина, ОСОБА_3 у спірній квартирі та адресою відповідачки у цьому листі, зазначена АДРЕСА_5.(т.1 а.с.68)

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що її особисті речі та речі її малолітнього сина до цього часу знаходяться у спірній квартирі є такими, що не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки наявність таких речей у квартирі нічим не підтверджена та не може підтверджувати факт їх проживання у цій квартирі.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд не прийняв до уваги акт від 27 квітня 2015 року, складений ОСОБА_11, яка мешкає в кв. АДРЕСА_6 про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки інформація, що міститься у цьому документі та пояснення цієї особи у судовому засіданні спростовуються іншими доказами, наявними у справі, зокрема, поясненнями інших свідків, допитаних під час розгляду справи по суті в районному суді, про що правильно зазначено судом в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та до незгоди з їх оцінкою судом. Проте, за вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінка доказів на вимогу сторони не допускається.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: