У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПоповичО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Марковецька сільська рада Бобровицького району Чернігівської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спільної власності, виключення із спадкового майна, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернулися до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який не був одружений та не мав дітей, після смерті якого його спадкоємцями третьої черги є позивач ОСОБА_4 - двоюрідна сестра (дочка рідного дядька) померлого та позивач ОСОБА_5 - рідна тітка померлого.

В установлений законом шестимісячний строк вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини. Третя особа - ОСОБА_2 також звернулася з заявою про прийняття спадщини після померлого.

ОСОБА_6 був власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0, 0616 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2, проте нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Також нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 через відсутність правовстановлюючого документа, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивачі просили визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка згідно державного акта серії ЧН № 00238, зареєстрованого в книзі за № 121 від 15 грудня 1995 року, рахується за ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2,

СТ «Ярославка», яка згідно державного акта серії ЧН № 00238, зареєстрованого в книзі за № 121 від 15 грудня 1995, зареєстрованого в книзі за № 121 від 15 грудня 1995 року, рахується за ОСОБА_6

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суд м. Києва від

21 квітня 2015 року до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 прийнято позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з листопада 2000 року по 15 листопада

2013 року, визнання права спільної власності на майно її та ОСОБА_6 у рівних частках, виключення 1/2 частини майна із спадкового майна, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання права власності, які обґрунтовувала тим, що з листопада 2000 року вона та ОСОБА_6 почали постійно проживати однією сім'єю.

Вона вважала його своїм чоловіком, а він її - своєю дружиною, проте вони не встигли звернутися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу в зв'язку з раптовою смертю її чоловіка. Жили вони як справжнє подружжя, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки, постійно і безперервно проживали разом впродовж тринадцяти років в квартирі АДРЕСА_1. Також мали дачу в с. Марківці Бобровицького району Чернігівської області, де регулярно разом проводили вільний від роботи час та вели спільне господарство.

Протягом тривалого часу (понад п'ять років) вона жила з ОСОБА_6 однією сім'єю та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, вела спільне господарство, мала сімейний бюджет та піклувалась про нього. За час спільного проживання в квартирі вони спільно з чоловіком купували спільну техніку для ведення сумісного побуту, зробили капітальний ремонт, перебудували дачний будинок, що підтверджується письмовими доказами.

На придбання спільного майна та проведення ремонту в квартирі і дачному будинку брали кредит, який погашали разом зі спільних коштів. Значну частину кредиту вона особисто сплатила вже після смерті ОСОБА_6

Також частина коштів, отриманих за кредитним договором, була витрачена на поліпшення земельної ділянки, на якій знаходиться цей будинок, вжиття заходів для покращення якості ґрунту, догляду та підвищенням врожайності саду, що знаходиться на земельній ділянці. Спільними зусиллями і працею, в тому числі її, вони з чоловіком істотно покращили та збільшили вартість майна.

ОСОБА_2 зазначає, що опікувалася і навіть деякий час самостійно матеріально забезпечувала ОСОБА_6, оскільки він певний час не працював взагалі та мав проблеми зі здоров'ям.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з початку листопада 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності в рівних частинах на майно, що складається з квартири АДРЕСА_1; садового будинку, розташованого по

АДРЕСА_2; земельної ділянка для ведення садівництва площею 0, 0616 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; виключити з спадкового майна 1/2 частину спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, 1/2 частину спільної сумісної власності на садовий будинок, розташований по АДРЕСА_2 та 1/2 частину спільної сумісної власності на земельну ділянку для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 СТ «Ярославка»; змінити черговість спадкування та закріпити за нею право спадкування на підставі ст. 1259 ЦК України разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування; визнати за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно, що складається з: 1/2 частини квартири; 1/2 частини садового будинку та 1/2 частини земельної ділянки для ведення садівництва.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

16 червня 2016 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56, 83 кв. м, житловою площею 38, 90 кв. м та на

Ѕ частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56, 83 кв. м, житловою площею 38, 90 кв. м та на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без шлюбу з 01 січня 2004 року по

ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржниця та її представник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково та встановлюючи факт проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю в період з 01 січня 2004 року по

ІНФОРМАЦІЯ_1 року суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спільне проживання вказаних осіб підтверджується поданими сторонами доказами та показами свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

За таких обставин, суди вірно визначилися з характером правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстави для перевірки матеріалів справи відсутні.

Заявлене клопотання про зупинення виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради, Марковецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Марковецька сільська рада Бобровицького району Чернігівської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права спільної власності, виключення із спадкового майна, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання права власності, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович