Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Локоткова І.С., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є батьком дитини ОСОБА_3, який був народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 під час їх перебування у шлюбі.

Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року.

Фактично із самого народження малолітній син разом із колишньою дружиною знаходились на його матеріальному утриманні, так як відповідач не працювала і не працює, а від сплати аліментів які їй були присуджені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2015 року ухиляється.

Причиною розірвання стосунків та окремого проживання стало неправильне, аморальне відношення відповідача до сім'ї та невиконання подружніх обов'язків.

Позивач зазначає, що за час спільного проживання він неодноразово помічав доволі дивну поведінку дружини, але не приділяв цьому уваги, списуючи це на втому дружини. Причиною такого ставлення дружини до сім'ї, як виявилося пізніше, було систематичне вживання наркотичних засобів відповідачем. Під час сумісного проживання між ними, як подружжям, виникали дуже серйозні сварки також внаслідок неоднакового погляду на виховання дитини та її опікування.

В середині 2010 року йому стало відомо зі слів самої відповідача про порушення проти неї кримінальної справи за ч. 1 ст. 321 КК України і за вироком суду їй було встановлено обмеження волі на 2 роки. Такі дії відповідача свідчать про наявність у неї вкрай безвідповідального ставлення до життя та про те, що її поведінка є небезпечною, принаймні для малолітньої дитини.

З кінця 2010 року по грудень 2011 року малолітній син проживав разом із відповідачем за її місцем реєстрації. На протязі цього часу він, переїхавши для постійного місця проживання до своїх батьків, кожного вихідного відвідував сина та відповідача, часто забирав сина до своїх батьків у гості від двох днів до двох тижнів, передавав відповідачу кошти на утримання дитини у розмірі 800 грн. на місяць.

У грудні 2010 року відповідач розповіла йому про свої негаразди зі здоров'ям, які сталися у неї після невдалого прийому наркотичного препарату «тропікамід» внутрішньосудинно та у зв'язку з чим вона була доставлена у лікарню де перебувала на лікуванні.

Саме тоді він зрозумів, що дитині шкодить такий спосіб життя матері, тому що відповідач не приділяє сину ніякої уваги, наводить негативний приклад та халатно ставиться до свого здоров'я і, як наслідок, до дитячого. Проживання малолітньої дитини разом із жінкою залежною від наркотиків вкрай шкідливо впливає на дитячу ще не сформовану психіку, руйнує її, а також загрожує її здоров'ю.

З часом стали відомі й інші факти порушень прав дитини. Так, 16.11.2011 року мати відповідача була вимушена звертатися до органів МВС України та написати заяву на дії своєї доньки у зв'язку з тим, що під час проживання разом із нею малолітнього сина відповідач хуліганила разом зі своїм співмешканцем та подавала своєю поведінкою поганий приклад малолітньому сину. Йому відповідач особисто наприкінці травня 2015 року розповідала про те як нанесла травми своїй матері, при цьому зламала їй руку, про що потерпілою подана заява до Дніпровського РУ ГУ МВС України.

Під час відвідин відповідача йому дуже часто доводилося самостійно забезпечувати харчування сина, та як у ОСОБА_2 не було чим нагодувати дитину.

З грудня 2011 року та по даний час син проживає разом з ним та його дружиною ОСОБА_4, проти чого відповідач не заперечувала. Відносини у них в сім'ї доброзичливі, турботливі, про дитину вони піклуються, виховують і забезпечують інтелектуальний, моральний, культурний, духовний, фізичний, соціальний розвиток дитини, син вчасно проходить необхідні медичні обстеження, щеплення. Він працює на посаді офіцера в Управлінні Державної охорони України, має стабільне матеріальне забезпечення для утримання родини.

Відповідач виявляє безвідповідальну поведінку до свого рідного сина, нехтує інтересами дитини, жодного разу не сплачувала аліменти. Також відповідачем за її власним бажанням не виконується рішення органу опіки та піклування яким визначені години спілкування сина з матір'ю 2 та 4 вихідні дні місяця. Бажання таких зустрічей ОСОБА_2 не виявляє та для побачення з дитиною не знаходить часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач під час навчального процесу викрала сина зі школи, про що класним керівником школи та ним було повідомлено правоохоронні органи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_5 підтримали позов та викладені у ньому обставини.

Позивач додатково пояснив, що відповідачу він ніколи не перешкоджав у зуcтрічах з дитиною, це за його ініціативою органом опіки та піклування були призначені зуcтрічі відповідачу з сином, цим він хотів щоб ОСОБА_2 змінила своє відношення до дитини, приділяла йому більше уваги, бажав пробудити у відповідача материнські почуття, проте позитивних результатів це не дало, під час поодиноких зуcтрічей що відбувалися мати з дитиною не спілкувалася належним чином та лише скаржилася йому (позивачу) на своє життя, інколи просила гроші на дорогу, до дитини їй байдуже. Відповідачу, навіть, невідомо, що їхній син лежав у лікарні де йому робили операцію, про здоров'я дитини, його навчання та виховання відповідач не цікавиться. ОСОБА_3 вже закінчив 2 клас, відвідував басейн та гурток рукопашного бою, на даний час він влаштував сина на навчання гри в шахи. Участі у житті сина відповідач не приймає.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність вимог, зазначив, що відповідач не знає куди сплачувати аліменти та позивач перешкоджає ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, про причини неявки представника третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суд повідомлено не було, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та задовольнити позов.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження, дитина ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є сторони по справі (а.с. 5).

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007 р., який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року (а.с. 6).

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком, що визначено рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 17.12.2013 року № 45911 (а.с. 25). Цим же рішенням встановлено години спілкування матері ОСОБА_2 з її малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме 2 та 4 вихідні місяця за умови попередньої домовленості з батьком дитини ОСОБА_1. (а.с. 25).

Як пояснив суду позивач, у зв'язку з тим, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків та дитиною не цікавилася з метою можливої зміни ставлення відповідача до сина він (позивач) був ініціатором звернення до органу опіки та спілкування для визначення таких побачень ОСОБА_2 з дитиною, що не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача.

Відповідно до довідки від 20.04.2015 року № 79, ОСОБА_3 навчається у Бучанській загальноосвітній школі № 3 (а.с. 11).

Згідно довідки № 7 виданої 30.04.2015 року Бучанською міською поліклінікою, дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Бучанській міській поліклініці з 23.03.2012 року по теперішній час (а.с. 26).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2015 року ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 28.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Відповідно до довідки виданої Відділом ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 13.05.2015 року за № 1052/2-2015, ОСОБА_2 аліменти за період з 28.01.2015 року по 13.05.2015 року не сплачувала (а.с. 17).

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом безспірно встановлено, що дитина сторін по справі з грудня 2011 року по даний час постійно проживає з позивачем у м. Буча та перебуває на його утриманні, відповідач мешкає окремо від дитини.

Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки вони підтверджуються, окрім показів свідків, також нижчевказаними доказами.

Згідно характеристики виданої дошкільним навчальним закладом № 473 Дніпровської РДА у м. Києві від 06.05.2015 року № 54, ОСОБА_3 перебував у садку у 2011 році у молодшій групі, хлопчик потребував постійного контролю поведінки, за характером емоційний, легко піддавався негативному впливу. ОСОБА_3 мешкав у неповній, малозабезпеченій родині, вихованням дитини займалася бабуся, з садочка забирала теж бабуся, або різні чоловіки (а.с. 12).

Відповідно довідки від 16.09.2013 року № 307, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється вихованцем Бутанського дошкільного навчального закладу № 4 «Пролісок» з 24.01.2012 року. За час відвідування дитиною дитячого закладу мати не цікавилася життям сина, із садочка його ні разу не забирала (а.с. 13).

З характеристики учня 1-Б класу Бучанської загальноосвітньої школи № 3 ОСОБА_3, батько ОСОБА_1 постійно цікавиться навчанням дитини, кожного дня приводить його до школи та забирає після уроків разом з дружиною ОСОБА_4. (а.с. 10).

Судом також встановлено, що відповідач не виконує вищевказане рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 17.12.2013 року про участь матері у вихованні дитини. За час постановлення цього рішення, як пояснив позивач, ОСОБА_2 приїздила до дитини лише 15.03.2014 року, 11.05.2014 року, 25.05.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23.05.2015 року та один раз під час розгляду даної справи у березні 2016 року, що підтверджується записами відповідача у виданій нею розписці та не спростовано в судовому засіданні (а.с. 22).

ОСОБА_2 матеріально сина не забезпечує, кошти на його утримання не надає, аліменти не сплачує, при цьому відповідачу відомо про її зобов'язання сплачувати аліменти на дитину, оскільки, як убачається зі змісту рішення суду про стягнення аліментів, справа розглядалася за участі ОСОБА_2 Даним рішенням встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов'язку по матеріальному утриманню її сина (а.с. 15).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з позивачем вони дружать сім'ями, живуть поруч, постійно зустрічаються на вулиці, гуляють з дітьми. До нього (свідка) неодноразово до 2008-2009 року сторони приходили в гості, материнських почуттів тоді у ОСОБА_2 до дитини не було, уваги сину відповідач не приділяла, тоді неодноразово він бачив ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння, часто з пляшкою пива, була в збудженому стані, поведінка її була безвідповідальна, могла залишити дитину біля дитячої площадки без нагляду, на сина підвищувала голос. Коли сторони жили разом у м. Буча відповідач на декілька тижнів їздила в м. Київ, залишаючи дитину. Він близько чотирьох років відповідача жодного разу не бачив. Дитина ОСОБА_3 живе з позивачем, для хлопчика виділена окрема кімната, створені всі умови для навчання та проживання, з дитиною займається батько, також допомагає ОСОБА_3 учити уроки дружина ОСОБА_1 ОСОБА_4. ОСОБА_3 розповідав, що мати ОСОБА_2 його викрала зі школи та залишила на вулиці біля будинку де він жив, тоді позивач розшукував свою дитину, звертався до міліції. На дні народження ОСОБА_3 відповідач не приходила, про подарунки від матері дитина ніколи не казала. Коли ОСОБА_3 хворіє його доглядає батько, бере лікарняні, при цьому відповідач жодного разу не телефонувала, про дитину не запитувала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з позивачем та дитиною ОСОБА_3 з вересня 2013 року, матір хлопчика вона бачила лише два рази, ніякої участі відповідач у житті свого сина не приймає, ні матеріально, ні морально, не виявляє цікавості до дитини. Виховує та утримує ОСОБА_3 позивач, по можливості надають у цьому допомогу вона та батьки ОСОБА_1. Позивач запропонував встановити години побачень відповідача з дитиною через те, що ОСОБА_2 могла телефонувати серед ночі. На день народження хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач приїхала в школу без попереджень та забрала звідти дитину без дозволу, тоді вчителька побачила ОСОБА_2 вперше, вони зверталися в міліцію, розшукуючи ОСОБА_3. За весь час визначення побачень відповідач приїздила до дитини тричі, а саме 2 рази у травні 2014 року та один раз у грудні 2014 року, а до грудня навіть не знала у яку школу ходить її дитина, бо шукала школу. Коли відповідач телефонувала, то про дитину ніколи не запитувала, говорила про квартиру, тощо. ОСОБА_3 байдуже відноситься до своєї матері, її не згадує, за нею не скучає. Подарунки відповідач дитині не дарує, будь якої допомоги не надає. По телефону відповідач з дитиною також ніколи не спілкується, хоча ОСОБА_3 має мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_8 засвідчила, що позивач її син, з сім'єю ОСОБА_1 вони живуть разом, відповідач з ними проживала до липня 2009 року. Дитина ОСОБА_3 вже 4 роки постійно проживає з ними. Відповідача вона не бачила останні два роки, перед цим за два роки двічі з'являлася періодично. У 2011-2012 р.р. ОСОБА_2 їй телефонувала десь раз на 2-3 місяці та запитувала про дитину. У її присутності відповідач приїздила один раз влітку 2014 року, ще син говорив, що ОСОБА_2 декілька раз була у 2014 році, вони йдуть їй назустріч. Дитина матір не згадує, матеріальної допомоги відповідач дитині не надавала, лише один раз через огорожу іграшку машинку.

Свідок ОСОБА_9 засвідчила, що працює вчителем початкових класів Бучанської школи № 3, вона навчає ОСОБА_3 з 1 класу, матір дитини бачила лише один раз майже рік тому у квітні в день народження ОСОБА_3. У той день на 4 уроці дитину викликали жінки, назвавшись бабусею та матір'ю, тоді вона (свідок) пояснила, що під час навчального процесу не може дати дитину, після чого ці жінки били її по ногах, щоб збити з ніг, схватили за руки ОСОБА_3, побігли з ним та поїхали в невідомому напрямку. Батьківські збори відвідує позивач, до школи ОСОБА_3 приводили батько та бабуся ОСОБА_8, інколи дідусь. Про матір ОСОБА_3 ніколи не згадує, пояснює, що з ним займаються батько, ОСОБА_4 та бабуся. Дитиною опікується батько.

З боку відповідача був допитаний свідок ОСОБА_10 який засвідчив, що відповідач працює у нього півтора роки, тричі на тиждень доглядає за його дитиною. З відповідачем він разів 3-4 на її прохання привозив ОСОБА_2 в м. Буча до її дитини, спілкування матері з сином було нормальне, ОСОБА_2 тоді возила дитині подарунки, ще до дитини пару раз їздила сама. Один раз відповідач приїхала до нього з дитиною в день народження її сина, тоді купили телескоп і вони поїхали відвозити дитину. Разів 2-4 у його присутності ОСОБА_2 телефонувала та говорила, що хоче бачитися з дитиною, з її слів позивач їй дитину не віддає. Відповідач хоче щоб дитина жила з нею. Пару раз у 2013 році відповідач дитину забирала з садочка, тоді він їх разом підвозив. Ще їздили декілька тижнів тому, тоді ОСОБА_2 зайшла до ОСОБА_3 додому і там залишилася гуляти з дитиною, він поїхав.

Суду не доведено відповідачем обставин чинення їй перешкод з боку позивача у зуcтрічах з дитиною, оскільки про це свідок ОСОБА_10 говорив лише зі слів відповідача, очевидцем таких подій він не був, до того ж цей свідок повідомив, що коли він привозив ОСОБА_2 до сина відповідач заходила додому до дитини та зуcтрічалася з сином.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 17.06.2015 року № 1766 з'ясовано, що дитина перебуває на повному утриманні батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 після визначених їй годин спілкування з сином відвідала його декілька разів.

Відповідно даного висновку орган опіки та піклування в інтересах дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, 2008 року народження (а.с. 45).

Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та самоусунулася від виконання обов'язку по вихованню сина ОСОБА_3, зуcтрічається з ним рідко, зуcтрічі носять епізодичний характер, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє до дитини материнської турботи, не цікавиться та не піклується здоров'ям сина, лікуванням, медичним доглядом, не забезпечує харчуванням, не утримує матеріально, хлопчик проживає з позивачем, який займається його вихованням та утриманням.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 150, 164-166, 180 СК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 81, 88, 174, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження за № 1310 від 07 травня 2008 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя