печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Козак О.О.

за участю представника позивача Ньорби О.М.

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року позивач ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, а саме просив у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» за кредитним договором від 22.05.2006 № 65-06ф, загальний розмір якої 329 738,84 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом 10.04.2016 еквівалентно 7 727 551,39 грн. та складається з:

- заборгованості по кредиту - 260 411,12 дол. США, що еквівалентно 6 102 830,69 грн.;

- заборгованості за процентами 50 111,99 дол. США, що еквівалентно 1 174 392,98 грн.;

- пені/неустойки за прострочення сплати кредиту - 75,44 дол. США, що еквівалентно 1 767,96 грн.;

- пені/неустойки за прострочення сплати процентів 1010,01 дол. США, що еквівалентно 23 669,96 грн.;

- розміру процентів (3 % річних) 130,28 дол. США, що еквівалентно 53,1 6 грн.;

- штрафу за невиконання ст. 4 іпотечного договору - 18 000 дол. США, що еквівалентно 421 836,64 грн.

звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 14.06.2006, укладеним між сторонами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 4461, а саме на групу нежитлових приміщень № 62-А площею 145,70 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 шляхом набуття ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» права власності на предмет іпотеки за ціною 3 063 355 грн. 43 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 травня 2006 року між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК» (на даний час - ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 65-06ф, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 360 000 США строком з 22.05.2006 по 22.06.2026 зі сплатою 12,5 % річних для споживчих цілей. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір від 14.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4461, предметом іпотеки якого є група нежитлових приміщень № 62-А площею 145,70 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1. Вартість предмету іпотеки становить 3 063 355 грн. 43 коп. станом на 25.04.2016, що еквівалентно 120 872,72 доларів США. Згодом сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювалась відсоткова ставка за користування кредитом та строк погашення кредитної заборгованості.

Однак, позивач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 10.04.2016 утворилась заборгованість у розмірі 329 738,84 доларів США, що еквівалентно 7 727 551,39 грн. Оскільки вимоги позивача щодо погашення заборгованості відповідач не виконала, то позивач звернувся з цим позовом до суду відповідно до п. 5.1.6, 7.1, 7.3 іпотечного договору та ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку».

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 144-147). Зазначила, що позивачем порушений порядок звернення до суду з позовом, оскільки умовами договору іпотеки передбачено право позивача на набуття у власність предмету іпотеки у позасудовому порядку шляхом безпосереднього звернення до органу, що здійснює реєстрацію права власності. При цьому, відповідач в іпотечному договорі підтвердила свою згоду на це. Крім того, позивачем порушена процедура проведення оцінки предмету іпотеки і ним не доведено порушення, не визнання чи оспорення його права.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 22 травня 2006 року між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК» (на даний час - ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 65-06ф, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 360 000 США строком з 22.05.2006 по 22.06.2026 зі сплатою 12,5 % річних для споживчих цілей (а.с. 10-17).

Додатковими угодами № 1 від 14 червня 2006 року, № 2 від 18 січня 2007 року, № 1від 14 червня 2006 року, № 3 від 14 травня 2007 року, № 4 від 15 січня 2008 року, № 4/1 від 9 січня 2009 року, № 5 від 5 травня 2009 року, № 6 від 5 травня 2010 року, № 7 від 20 січня 2011 року, № 8 від 14 березня 2012 року змінювалась відсоткова ставка за користування кредитом та строк погашення кредитної заборгованості (а.с. 18-31).

Судом також встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2015 року у справі № 369/3401/15-ц стягнуто з відповідача на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 260 411,12 доларів США, що еквівалентно 6 102 830 грн. 69 коп., заборгованість по процентам в розмірі 50 111,99 доларів США, що еквівалентно 1 174 392 грн. 98 коп., нараховану пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 1 671 грн. 41 коп., нараховану пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 21 228 грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 3 053 грн. 16 коп., штрафні санкції у розмірі 421 836 грн. 64 коп. (а.с. 42-48), яке набуло законної сили, що ствердили представники сторін у судовому засіданні.

2 березня 2016 року за виконавчим листом за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито виконавче провадження (а.с. 49-50).

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір від 14.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4461, предметом іпотеки якого є група нежитлових приміщень № 62-А площею 145.70 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 32-41).

Пунктом 7.1 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 7.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору;

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Відповідно до п.7.4.1 іпотечного договору за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, передбаченому застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визнається сторонами договором про задоволення вимог іпотекодержателя, та чинним законодавством України, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до умов, визначених в цьому договорі.

Іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір має силу правовстановлюючого документу та засвідчує перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Отже, підписанням іпотечного договору із застереженням про передачу права власності на предмет іпотеки відповідач погодилася на перехід права власності на предмет іпотеки до позивача в позасудовому порядку та в подальшому не оспорювала такий перехід.

Більше того, позивач неодноразово зверталася як до відповідача, так і до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює управління банком в процедурі ліквідації, з проханням прийняти предмет іпотеки у власність, що підтверджується листами від 20.08.2014 р., від 04.11.2014 р., від 18.02.2015 р., від 25.03.2015 р., від 19.05.2016 р., від 19.05.2016 р. (а.с. 171-180).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи на захист: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В свою чергу, судовий спосіб, встановлений статтею 39 Закону України «Про іпотеку», передбачає два механізми звернення стягнення на предмет іпотеки: реалізація предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Таким чином, у статті 39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом. оскільки у договорі іпотеки, укладеному між сторонами спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не зазначено.

Задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки передбачає, що цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дня прийняття ним письмового одноосібного рішення про придбання предмета іпотеки у власність.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказане стверджується правовими позиціями Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі 6-1851цс15, від 21 вересня 2016 року у справі 6-1685цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням наведеного, звернень відповідача до банку, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює управління банком в процедурі ліквідації, наявності застереження у договорі іпотеки права іпотекодержателя щодо переходу до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором, звернень відповідача прийняти предмет іпотеки у власність відповідно до умов іпотечного договору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань може бути вирішено сторонами у позасудовому порядку шляхом звернення до органів реєстрації речових прав на нерухоме майно та на підставі іпотечного договору здійснити реєстрацію права власності на предмет іпотеки, що не було дотримано позивачем.

Таким чином позивач не використав позасудовий механізм врегулювання вказаного спору.

Крім того, вказане узгоджується з положеннями п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2016 року № 5, відповідно до якого у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з положень ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», так і з іпотечного договору, укладеного між сторонами, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем йому не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 36, 37,39 Закону України «Про іпотеку», ст. 333, 376, 392 ЦК України та ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Батрин