Справа № 524/3979/16-ц
Провадження №2/524/1604/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Нестеренка С.Г.

при секретарі Бельченко Н.Л.

з участю представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 14 червня 2013 року було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 4000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав.

Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 29876,63 грн., який виник станом на 31 березня 2016 року та у повернення сплачені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Відмовився від збільшення позовних вимог станом на день предявлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 з позовом не погодилися, вважаючи його безпідставним. Пояснили, що мало місце таємне викрадення з квартири відповідача певних речей у липні 2013 року, у тому числі кредитної картки з відомостями про ПІН-код, яка не була активована відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.

Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором

боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 14 червня 2013 року було укладено договір без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк. Відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанк.

Згідно договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленням ліміту кредитної лінії в 4000 (чотири тис.) грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Фактично між сторонами виникли кредитні зобовязання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобовязання, строки дії, права, обовязки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності.

Строк дії платіжної картки було визначено до жовтня місяця 2016 року.

Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки.

Позивачем нараховано відповідачеві борг по кредитним коштам, який станом на 31 березня 2016 року становить 29876,63 грн., з них: - заборгованість за кредитом 3961,80 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 21015,94 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3000 грн.; - штраф на суму 1898,89 грн. (фіксована частина 500 грн. та процентна складова 1398,89 грн.).

Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена.

Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами наявний.

Як постає з пояснень відповідача та свідка ОСОБА_4, в ніч з 18 липня на 19 липня 2013 року відповідач перебував на роботі при виконанні трудових обовязків як сторож в ПТУ № 26 м. Кременчука. Після чергування відповідач поїхав до садівничого товариства «Маяк», де перебував включно по 20 липня 2013 року, та який повернувся до свого постійного місця проживання 20 липня 2013 року. Факт перебування відповідача у садівничому товаристві «Маяк» 19 20 липня 2013 року постає також зі свідчень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також підтверджується довідкою садівничого товариства «Маяк», в якій зазначено про вказаний час перебування відповідача у садівничому товаристві, сплати відповідачем заборгованості по членським внескам та спожитої електроенергії.

Після повернення відповідача до свого постійного місця проживання, ним було виявлено факт таємного викрадення майна з квартири АДРЕСА_1. Цю обставину також підтвердила і свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що допомагала відповідачеві у звязку з його поганим самопочуттям та викликала співробітників поліції.

Заява відповідача щодо факту таємного викрадення майна була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 0002654 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України.

З копії заяви про вчинення злочину постає, що таємне викрадення мало місце (як зазначає відповідач) з 19 на 20 липня 2013 року.

Зняття готівкових коштів з рахунку відповідача шляхом використання кредитної картки відповідача було здійснено в банкоматі: банківський модуль, м. Кременчук, вул. 60 р. Жовтня, 65 у проміжок часу з 05 год. 37 хв. до 05 год. 48 хв.

Суд враховує ту обставину, що підставою для нарахування заборгованості за кредитною карткою відповідача виникло саме внаслідок використання викраденої кредитної картки відповідача та зняття готівкових коштів у вказаний час 20 липня 2013 року на суму 3961,80 грн.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову, спростування доводів відповідача та встановлених судом обставин та зібраних і наведених доказів, зокрема, щодо того, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до кредитної картки, її викрадення, у тому числі у доступі до відомостей по кредитній картці, особового рахунку відповідача, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також щодо спростування доводів відповідача про факт його перебування за межами м. Кременчука з 19 по 20 липня 2013 року.

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вини відповідача у виникненні кредитної заборгованості перед позивачем не має, а звідси відповідач не зобовязаний нести цивільно-правову відповідальність щодо погашення заборгованості, яку нарахував позивач станом на 31 березня 2016 року.

При цьому, суд врахував правову позицію висловлену Верховним Судом України у Постанові за № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, яка є обовязковою для застосування судами.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 14, 57 -59, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 08 листопада 2016 року.

Суддя: