Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) на свою користь майнову шкоду у розмірі 5 065 грн 32 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 вересня 2014 року з його карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 було безпідставно знято 5 065 грн 32 коп., що підтверджується свідоцтвом клієнта банку про недозволене використання карткового рахунку від 29 вересня 2014 року.

Посилаючись на те, що протягом чотирьох місяців він був змушений звертатись до банку із проханням повернути незаконно зняті кошти, проте банк будь-яких дій щодо цього не вчинив, чим завдав йому моральної шкоди, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Залізничного районного судум. Львова від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_3 спірної суми супроводжувались правильним вводом конфіденційних даних, які нанесені на платіжну картку, а умовами договору від 14 жовтня 2013 року передбачено обов'язок позивача щодо нерозголошення цих даних, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми; при цьому позивач не скористався своїм правом через Приват-24 виконати дії, необхідні для блокування картки.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN0455 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки, за умовами якого ПАТ «КБ «ПриватБанк» відкрило ОСОБА_3 рахунок та видало платіжну картку MC Platinum № НОМЕР_1 з кредитним лімітом у сумі 20 000 грн (а. с. 5).

Відповідно до п. 5 договору позивач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

За умовами п. 2 договору ОСОБА_3 як клієнт погодився, що здійснює за допомогою карток операції за картрахунками, передбачені чинним законодавством, і відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжними картками, які є невід'ємною частиною цього договору (далі - Правила).

Пунктом 2.1.1.2.6 Правил передбачено, що карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених договором. З використанням картки клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7 Правил).

Відповідно до п. 2.1.1.2.20 Правил клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Клієнт повинен вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) Карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання ( п. 2.1.1.5.10 Правил).

Відповідно до п. 2.1.1.7.4 держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту повернення власника карти в банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою.

За умовами п. 2.1.1.9.5 Правил держатель зобов'язується:

- не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію,

- не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти,

- нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (а. с. 71-83).

26 вересня 2014 року з карткового рахунку ОСОБА_3 за платіжною карткою № НОМЕР_1 у м. Ризі (Латвія) було здійснено транзакції через мережу Інтернет у вигляді зняття грошових коштів: 795 грн 60 коп., 1 591 грн 20 коп., 2 652 грн та 26 грн 52 коп. (а. с. 4).

Судами установлено, що цього ж дня банківська система ПАТ КБ «ПриватБанк» проінформувала ОСОБА_3 про проведені транзакції і, отримавши банківські повідомлення у вигляді смс, позивач одразу зателефонував до колцентру ПАТ КБ «ПриватБанку» з метою заблокування картки, проте не зміг додзвонитись, а тому зателефонував працівниці банку ОСОБА_4, яка була закріплена банком за ним як за VIP-клієнтом, та повідомив про дану подію і попросив допомоги у заблокуванні картки та з метою запобігання подальшого зняття коштів позивач через Приват-24 перевів залишок коштів з його рахунку № НОМЕР_1 на інший картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк».

29 вересня 2014 року ОСОБА_3 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» написав заяву про недозволене використання карткового рахунку (а. с. 3) та за його зверненням була проведена перевірка інформації стосовно спірних транзакцій, якою було встановлено, що спірні транзакції були проведені 26 вересня 2014 року через мережу Інтернет «WARGAMING RIGA LV» для купівлі товарів (оплата за послуги) (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з п. 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, коштами на зазначеному рахунку ОСОБА_3 розпоряджався, в тому числі, і за допомогою електронної системи Приват-24.

При цьому, робота у системі «Приват-24» має відповідні особливості, а саме здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень, тобто розпорядження банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет, без відвідування банку, при цьому передача дистанційного розпорядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні логін і пароль; увів всі параметри, які запитує система; підтвердив дистанційне розпорядження правильним введенням динамічним паролем, якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то банк не повинен виконувати операцію, про що в свою чергу інформує клієнта.

Судом апеляційної інстанції вмотивовано зазначено, що позивач не скористався своїм правом через Приват-24 виконати дії, необхідні для блокування картки та повідомлення про несанкціоноване зняття коштів з його карткового рахунку; також судом правильно відхилено доводи позивача про те, що ним не розблоковувалась можливість використання картки в мережі Інтернет і був встановлений ліміт у розмірі 100 грн на здійснення операцій в мережі Інтернет, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме випискою з особової картки ОСОБА_3 за період з 01 січня 2014 року по 03 квітня 2015 року.

Таким чином суди попередніх інстанцій, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог щодо безпідставного списання грошових коштів з рахунку позивача, а тому відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана