Справа № 159/3849/16-ц
Провадження № 2/159/1413/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Ковель Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря Канашкової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по липень 2016 року включно у сумі 40920 грн. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: сторони є батьками двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно проживають з позивачем. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11 травня 2012 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 800 грн. щомісячно. Рішення суду відповідач виконує неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої на час звернення позивача з даним позовом до суду становив 4694,25 грн. У звязку з несвоєчасною сплатою відповідачем аліментів, визначених рішенням суду, позивач вимушена застосовувати додаткових зусиль для забезпечення дітей найнеобхіднішим для їх повноцінного розвитку та життя. Враховуючи існуючу в країні інфляцію і її вплив на ціноутворення, є очевидними негативні наслідки порушення відповідачем строків сплати аліментів.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 позову не визнали. Заперечуючи проти позову посилаються на ту обставину, що на утриманні відповідача перебуває мати пенсіонер та батько, який має онкологічне захворювання. Крім цього посилаються на ту обставину, що відповідач періодично надає дочці матеріальну допомогу у добровільному порядку, шляхом надіслання їй за місцем її навчання овочів, солодощів чи паштету.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 196 СК України, передбачено право одержувача аліментів на стягнення неустойки у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У ході судового розгляду відповідач визнав обставини, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги, зокрема ту обставину, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.05.2012 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно на утримання двох дітей, а також визнав достовірність інформації, яка міститься у довідці-розрахунку Ковельського міського відділу Державної виконавчої служби №1273/04-31/18 від 08 вересня 2016 року, щодо нарахування та сплати відповідачем аліментів за період з 23.04.2012 року по 31 серпня 2016 року (а.с.7).

Заперечуючи проти позову відповідач покликається на норми статті 196 ЦПК України за якими розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Зокрема як на обставини, які вадили належному виконанню аліментних зобовязань зазначає відсутність постійного місця роботи, перебування на його утриманні матері-пенсіонерки та хворого батька.

Суд не визнає обставини, зазначені відповідачем у заперечення позову такими, що тягнуть за собою зменшення розміру неустойки чи звільнення відповідача від сплати неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ході судового розгляду встановлено і визнається відповідачем, що останній допустив заборгованість по сплаті призначених йому щомісячних сум аліментів, всупереч рішення суду аліменти сплачує нерегулярно.

У ході судового розгляду також встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, однак на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває і не вважає за необхідне реєструватися у пошуках роботи з покликанням на ту обставину, що його доходи є значно вищими, ніж оплата роботи, яку йому можуть запропонувати у центрі зайнятості.

У ході судового розгляду встановлено також, що батьки відповідача є пенсіонерами і отримують пенсію за віком.

Наданими суду відповідачем письмовими доказами доводиться та обставина, що батько позивача, ОСОБА_6, з 17 травня по 25 травня 2016 року перебував на лікуванні у з приводу онкозахворювання. Однак відповідач неналежно виконує рішення суду в частині сплати аліментів на утриманні дітей з часу призначення таких аліментів, тобто з квітня 2012 року. Крім цього, позивач також тяжко хвора і потребує значних витрат на лікування.

Досліджені судом докази вказують про обізнаність відповідача з обов'язком по сплаті аліментів, що визнається сторонами.

Доказів на підтвердження поважних причин несплати аліментів за вказаний у позові період відповідачем суду не надано.

Як розяснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Зі змісту постанови Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15, вбачається, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду України змінила свою правову позицію висвітлену рініше у постановах ВСУ від 11.09.2013 року (справа № 6-81цс13) та 01.10.2014 року (справа № 6-149цс14) щодо нарахування пені за час прострочення сплати аліментів.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відтак суд не погоджується з розрахунком суми пені, зазначеним позивачем у обґрунтування позову.

Здійснюючи розрахунок розміру неустойки, суд бере до уваги непогашені суми аліментів, відповідно до позовних вимог, за період починаючи з травня 2014 року по липень 2016 року включно:

місяць, у якому сума заборгованості кількість днів розмір пені

виникла заборгованість

квітень 2014 року 800 грн. х 1% х 30 240 грн.

травень 2014 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

червень 2014 року 800 грн. х 1% х 30 240 грн.

серпень 2014 року 800 грн. х 1% х 31 248 грн.

жовтень 2014 року 800 грн. х 1% х 31 248 грн.

грудень 2014 року 800 грн. х 1% х 31 248 грн.

лютий 2015 року 400 грн. х 1% х 28 112 грн.

березень 2015 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

квітень 2015 року 800 грн. х 1% х 30 240 грн.

травень 2015 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

червень 2015 року 800 грн. х 1% х 30 240 грн.

вересень 2015 року 400 грн. х 1% х 30 120 грн.

жовтень 2015 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

листопад 2015 року 300 грн. х 1% х 30 90 грн.

лютий 2016 року 800 грн. х 1% х 29 232 грн.

березнь 2016 року 300 грн. х 1% х 31 93 грн.

квітень 2016 року 300 грн. х 1% х 30 90 грн.

травень 2016 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

червень 2016 року 400 грн. х 1% х 30 120 грн.

липень 2016 року 400 грн. х 1% х 31 124 грн.

а всього 3305 грн.

Отже, з відповідача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з з травня 2014 року по липень 2016 року включно в розмірі 3305 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 15, 30, 58-62, 85, 212, 213, 215, 173,174,218 ЦПК України, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 196 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 3305 грн. (три тисячі триста пять грн..) неустойки за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 44 грн. (сорок чотири грн..).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Т.М.Луньова