Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3264/16 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Є.У.№ 310/6570/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердяньського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 липня 2012 року з ОСОБА_4 на її користь на підставі ст.1212 ЦК України стягнуто безпідставно набуті кошти в розмірі 141 123 грн. та судовий збір 1 411,23 грн. 30 серпня 2012 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження, із цього часу у відповідача виник обовязок повернути безпідставно набуті грошові кошти. Станом на 25 червня 2015 року боржником фактично сплачено 700, 65 грн., а решта боргу до цього часу їй не повернута, чим порушено її права. У звязку з наведеним позивач на підставі статті 625 ЦК України просила стягнути з боржника 112 656, 60 грн. інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 14 794, 18 грн., а всього просила стягнути 127 450, 78 грн.

Рішенням Бердяньського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю від 21 березня 2015 року (а.с.9), підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 01 липня 2016 року про вручення йому судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів визнала причини неявки в судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по скуті. В письмових запереченнях проти апеляційної скарги ОСОБА_4 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що рішенням місцевого суду від 27 липня 2012 року, яке набуло чинності 7 серпня 2012 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на підставі ст.1212 ЦК України стягнуто 141 123 грн. безпідставно набутих грошових коштів і 1 412, 3 грн. компенсації судових витрат. Як зазначено в судовому рішенні, ОСОБА_4 у 2008 році отримав 70 000 доларів США іпотечного кредиту і придбав у власність квартиру, яку обіцяв подарувати своєму сину і дочці ОСОБА_3 після їх одруження. Позивач ОСОБА_3 протягом 2008 - 2012 р.р. внесла в банк 17 322, 24 доларів США на погашення кредитних зобовязань ОСОБА_4 , проте останній відмовився подарувати квартиру дітям, які згодом розлучилися (а.с.4-5).

На виконання цього рішення 30 серпня 2012 року був виданий виконавчий лист, судове рішення звернуто до примусового виконання, постановою державного виконавця від 25 лютого 2014 р. проводиться утримання у розмірі 20% з усіх видів заробітку боржника (а.с.23).

За даними управління Пенсійного фонду України в м. Бердянську станом на 20 листопада 2015 року було утримано 3 587, 58 грн. боргу. Залишок боргу становить 138 946, 65 грн. (а.с.48)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги статті 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки між сторонами у справі не було грошових зобовязань, а є лише рішення суду, що підлягає примусовому виконанню.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Суд, стягуючи за попереднім судовим рішенням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, застосував до спірних правовідносин статтю 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справі №6-2491цс15 від 2 березня 2016 року.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються із вищевказаною правовою позицією Верховного Суду України, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

За вказаних обставин підстав для скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердяньського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: