Провадження №2/760/3032/16
Справа №760/4157/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.
розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа: Солом'янський РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач і третя особа зареєстровані та проживають у квартирі квартирою АДРЕСА_1 Дана квартира належить позивачу та третій особі позивача на праві спільної сумісної власності в рівних долях, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 28.05.2004.
Вказує, що також, у квартирі зареєстрована громадянка Кореї ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання нею посвідки на проживання в Україні, оскільки вона перебувала в Україні в якості місіонера, що підтверджується довідкою виданою Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 від 10.02.2016.
Зазначає, що ОСОБА_3, на даний час у спірній квартирі не проживає, про що свідчить Акт про не проживання особи більше року, складений сусідами та затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 від 11.02.2016.
До того ж, позивач зазначає, що довідкою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 від 11.02.2016 відповідачка більше року не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачка хоча і зареєстрована в АДРЕСА_1, але вже тривалий час не проживає в ній, що дає йому підстави вважати, що вона втратила право користування цим приміщенням.
Виходячи з того, що відповідачка в жилому приміщенні не проживає понад встановлений законом строк, залишивши його добровільно, забрала особисті речі та виїхав з квартири, витрат по утриманню квартири не несе, житлово-комунальні послуги також не сплачує, просить задовольнити позов.
09.03.2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.
Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримано у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
14.04.2016, 31.05.2016 відповідачка в судове засідання не з'явилася, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представником Солом'янського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві до суду була подана заява про розгляд справи за його відсутності.
Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час і місце належним чином. 14.04.2016 року заявив про те, щоб розглянули справу без участі позивача і просив повідомити належним чином про дату наступного засідання.
Також позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час і місце належним чином. 31.05.2016 року заявив про те, щоб розглянули справу без участі позивача і просив винесення заочного рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України).
Судом встановлено, що позивач та третя особа позивача зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1. Дана квартира належить позивачу та третій особі позивача на праві спільної сумісної власності в рівних долях, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 28.05.2004.
Згідно довідки форми №3 від 10.02.2016, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 ( третя особа на стороні позивача у справі), ОСОБА_3 (відповідачка).
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. ОСОБА_3, на даний час не проживає, про що свідчить Акт про не проживання особи більше року, складений сусідами та затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 від 11.02.2016.
В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду акт від 11.02.2016, складені та підписані сусідами за місцем проживання позивача, затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 з яких вбачається, що відповідачка в спірній квартирі не проживає більше року.
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є добровільність виїзду громадянина в інше місце проживання та не проживання у жилому приміщенні понад шести місяців, такі данні підтверджуються належними та допустимими доказами, які відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних у судовому засіданні як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерті.
Крім даних встановлених на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, пояснень свідків, серед допустимих письмових доказів слід відокремити належним чином завірений акт про не проживання особи за місцем реєстрації протягом певного періоду часу.
Як вбачається з матеріалів справи позивач надав суду два акти від 16.09.2015 року, на підтвердження не проживання, відповідачки в спірній квартирі більше року.
Таким чином, акт від 11.02.2016 належним чином затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904, доводить факт не проживання відповідачки в квартирі більше року, тому відповідають вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст. 57-59 ЦПК України, що дає суду підстави дійти висновку про відсутність відповідача за первісним позовом в спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин.
Разом з тим, суд звертає увагу на те що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Отже, відповідачка, будучи зареєстрованою в жилому приміщенні, там не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє.
В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» /з наступними змінами / роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у суду є всі підстави визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 15 ч.1,16, ч. 1 ст.20 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3,4,ч.1 ст.10,ч.ч.1,2 ст.11,57-60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2, Солом'янський РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова