Справа 574/698/16-ц
Провадження 2/574/226/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді -Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Біжівська сільська рада Буринського району Сумської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Біжівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що свідоцтво видане після смерті спадкодавцяі через це вона не може оформити спадщину у нотаріальній конторі.

Викладені вище обставини фактично унеможливлюють прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, позов визнає, просить його задовольнити та просить слухати справу без їх участі.

Суд, дослідивши обставини справи, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Біжівка Буринського району Сумської області померла мати позивача - ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, і на земельну частку (пай), розміром 4.53 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Біжівської сільської ради Буринського району Сумської області.

Спадкоємцем першої черги за законом її майна стала позивачка, оскільки являється її донькою. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради.

Заповіт від імені ОСОБА_3 Біжівською сільською радою Буринського району Сумської області не посвідчувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Нещодавно позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус повідомила, що вона не може видати свідоцтво на вказане майно, оскільки сертифікат був виданий вже після смерті спадкодавця, та пояснила, що питання успадкування підлягає вирішенню в судовому порядку. '

Згідно ст. 525 ЦК Української РСР від 18.07.1963, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР) - часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР - спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЗУ «Про власність») - громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про власність» - власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно пункту 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від.30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 18 березня 1997 року вбачається, що його виготовлено на ім'я ОСОБА_3, на підставі розпорядження Буринської райдержадміністрації від 25 січня 1997 року № 33, і останній належить право на земельну частку (пай), розміром 4,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Біжівської сільської ради Буринського району Сумської області та перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Червоний лан».

Згідно рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 07.04.2016 року вищевказаний сертифікат, що виданий на ім'я ОСОБА_3 належить ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Біжівка Буринського району Сумської області.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004нр. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Крім того, Верховний суд України, узагальнюючи практику розгляду земельних спорів, звернув увагу на те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а також і не з часу отримання сертифіката, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Як вбачається із Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, останній виданий 4 липня 1995 року.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 10 ППВС України №7 від 30.05.2008 р. «Про практику у справах про спадкування» визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пунктом 7 ППВС України № 7 від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ч.І, ч.2, п.а ч.З ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, ч.2, п.а ч.3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Біжівська сільська рада не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25, 331, 392, 1233-1235 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай), розміром 4,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), якд перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Червоний лан» та розташована на території Біжівської сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 18 березня 1997 року, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Біжівка Буринського району Сумської області - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: