Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОлійникСвітлана Вікторівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, про визнання правочину вчиненим у результаті зловмисної домовленості та визнання його недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому на підставі статті 232 ЦК України просила визнати договір купівлі-продажу 49/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений 30 липня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1764, таким, що був вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою та недійсним, витребувати у останнього набувача ОСОБА_9 49/100 частки вказаного домоволодіння та зобов'язати її повернути це домоволодіння.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скаргу необхідно відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 11 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, набула у власність 49/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

13 квітня 2012 року ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися, продавати, заставляти, обміняти, здати в оренду за ціну та умовах на власний розсуд, належну їй частину домоволодіння по АДРЕСА_1. Довіреність була видана строком на три роки.

30 липня 2013 року ОСОБА_7, діючи на підставі вищевказаної довіреності від мені ОСОБА_6, уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу 49/100 частин спірного домоволодіння Даний договір посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу. Продаж вчинено за оціночною вартістю цього домоволодіння, а саме за 97 163 грн.

У подальшому спірна частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року була продана ОСОБА_9

ОСОБА_6 вважає, що ОСОБА_7 вчинив правочин, який зовсім не відповідав її волевиявленню та внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони (ОСОБА_12) з другою стороною (ОСОБА_8), а тому на підставі ст. 232 ЦК України просила визнати недійсним цей правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Частиною 1 ст. 232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що спірний договір було укладено внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами, а тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсними немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а зводяться до переоцінки наявних у справі доказів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, які необхідно залишити без змін, оскільки вони відповідають вимогам статті 213 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана