Ухвала іменем україни 20 липня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про стягнення суми авансу за попереднім договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про стягнення суми авансу за попереднім договором. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 серпня 2011 року між ОСОБА_7, від імені якої діяла ОСОБА_5, та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 2104, за умовами якого сторони домовились до 12 жовтня 2011 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,0618 га за ціною 2 280 000 грн. Зазначав, що він у якості гарантійного забезпечення підписання основного договору зі свого боку передав ОСОБА_7 2 280 000 грн. Вказував, що згідно з умовами попереднього договору сторони мали укласти основний договір не пізніше 12 жовтня 2011 року. Однак ОСОБА_7 у визначений строк не виконала взяті на себе зобов'язання, а також не повернула переданий ОСОБА_3 аванс у розмірі 2 280 000 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь попередньо оплачену вартість земельної ділянки за попереднім договором від 12 серпня 2011 року у сумі 2 280 000 грн. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 попередньо оплачену вартість земельної ділянки за попереднім договором від 12 серпня 2011 року в розмірі 2 280 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважав, що на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а тому дійшов висновку, що передана ОСОБА_3 відповідачу грошова сума є авансом та підлягає поверненню. З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що 12 серпня 2011 року між ОСОБА_7, від імені якої діяла ОСОБА_9, та ОСОБА_3 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за № 2104. Відповідно до умов указаного договору сторони домовились до 12 жовтня 2011 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за ціною 2 280 000 грн. У якості гарантійного забезпечення укладення основного договору ОСОБА_3 зі свого боку передав ОСОБА_7 гарантійну суму у розмірі 2 280 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені якої діяла ОСОБА_5, було укладено основний договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю земельної ділянки було зазначено вартість, вказану у Висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданому комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» від 25 серпня 2011 року № 1279 у сумі 702 851 грн. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проте суди у порушення ст. 10 ЦПК України не сприяли повному та всебічному розгляду справи, зокрема не надали належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2011 року, який було укладено в межах строку, визначеного сторонами п. 1 попереднього договору від 12 серпня 2011 року, необхідного для укладення основного договору та належним чином не дослідили те, що у зазначеному договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2011 року та попередньому договорі від 12 серпня 2011 року сторонами є одні й ті ж особи, предметом є одна й та ж сама ділянка. Також, посилаючись на неукладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року, суди не надали правової оцінки відсутності у справі доказів, які свідчили б про відмову відповідача та/або її представника від укладення або ухилення від укладення основного договору. Такі обставини у контексті виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року апеляційний суд не дослідив, належним чином не перевірив та дійшов помилкового висновку щодо неукладення між сторонами у справі основного договору купівлі-продажу земельної ділянки на виконання умов попереднього договору. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, задовольнити частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: О.В. Закропивний В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана