У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,
Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 21 грудня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір № ZRS4АК04040016, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 70 180 грн строком до 21 грудня 2009 року зі сплатою 1,34 % на місяць. ОСОБА_6 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 125 795 грн 62 коп. Від цієї суми позивач відрахував заборгованість у розмірі 63 862 грн 38 коп., яка була стягнута з відповідача за судовим рішенням. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 933 грн 24 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 009 грн 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції вважав, що відповідачем порушені умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку стягнуто за судовим рішенням, однак банк у зв'язку з порушенням строків виконання боржником зобов'язань має право на стягнення боргу за інший період.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір № ZRS4АК04040016, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 70 180 грн строком до 21 грудня 2009 року зі сплатою 1,34 % на місяць.

ОСОБА_6 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У лютому 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, яка станом на 15 січня 2009 року становила 36 449 грн 86 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2011 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Судовими рішеннями встановлено, що станом на 23 лютого 2009 року заборгованість ОСОБА_6 перед банком відсутня.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме автомобіля ГАЗ, який був предметом застави за кредитним договором № ZRS4АК04040016, посилаючись на те, що заборгованості перед банком не має.

Також рішеннями встановлено, що прострочення боржника перед кредитором наступило з вини останнього, а тому суд відстрочив виконання зобов'язання за кредитним договором від 21 грудня 2006 року з 30 грудня 2008 року до фактичного повернення заставного автомобіля банком.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Разом з тим із рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року вбачається, що за кредитним договором від 21 грудня 2006 року рахується заборгованість у розмірі 63 862 грн 38 коп., з яких: 4 802 грн 16 коп. - заборгованість за кредитом; 37 979 грн 93 коп. - заборгованість за відсотками; 1 126 грн 92 коп. - заборгованість за комісією; 19 953 грн 37 коп. - пеня (а. с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак указане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року містить взаємовиключні обставини, які не спростовані жодною із сторін.

Тому врахування всіх судових рішень щодо кредитних правовідносин, що виникли між сторонами, є визначальним для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи на вказане уваги не звернув, а також не перевірив доводів відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності.

На порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції на предмет законності та обґрунтованості не перевірив, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
І.К. Парінова
О.М. Ситнік