У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2005 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та товариством з обмеженою відповідальністю «Медтерм» (далі - ТОВ «Медтерм») 18 травня 2005 року укладено генеральну кредитну угоду. У межах вказаної генеральної кредитної угоди укладено ряд кредитних договорів, у тому числі:

- кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 25 березня 2011 року;

- кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24 квітня 2008 року;

- кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 18 квітня 2008 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою від 18 травня 2005 року та укладеними в її рамках кредитними договорами між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 5 серпня 2009 року, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Станом на 29 жовтня 2014 року прострочена заборгованість ТОВ «Медтерм» за кредитними угодами з повернення кредитних коштів у загальному розмірі становить 49 833 915 грн 74 коп.

У зв'язку з порушенням умов договорів ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» направило ТОВ «Медтерм» та ОСОБА_3 письмові вимоги від 7 березня 2012 року про усунення порушень за кредитними договорами.

На підставі того, що заборгованість за кредитними договорами не погашена, банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., який вчинив виконавчий напис від 29 жовтня 2014 року № 791 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачу.

ОСОБА_3 вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки їй не було надіслано вимогу про усунення порушення умов кредитного договору та спірна квартира є єдиним житлом її сім'ї. Таким чином, просила задовольнити позов.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року, позов залишено без задоволення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що під час вчинення 29 жовтня 2014 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. виконавчого напису було встановлено відповідність нарахованої банком суми заборгованості за основним зобов'язанням, відсотками за кредитом та наявність ознак безспірності вимог, виконавчий напис вчинено відповідно до вимог закону та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 5 серпня 2009 року між банком та майновим поручителем ТОВ «Медтерм» - ОСОБА_3 - укладено іпотечний договір з метою забезпечення виконання вимог генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року та укладеними в її рамках кредитними договорами. Відповідно до умов іпотечного договору в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 86,4 кв. м.

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитними договорами, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року, станом на 29 жовтня 2014 року у ТОВ «Медтерм» виникла заборгованість у розмірі 49 833 915,74 грн.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 7.3.2 іпотечного договору встановлено, що за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Сторони дійшли згоди, що підтвердженням безспірності заборгованості позичальника перед іпотекодержателем та документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором, є розрахунок заборгованості.

Пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

30 березня 2012 року ОСОБА_3 та ТОВ «Медтерм» вручено письмові вимоги про усунення порушення за договорами, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року.

Згідно із відповіддю на вимоги до ТОВ «Медтерм» від 18 травня 2012 року фірма визнала заборгованість та у зв'язку із неможливістю сплатити борг не заперечувала проти реалізації заставного майна в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

29 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. вчинено виконавчий напис.

Судами правильно установлено, що позивачем з метою вчинення виконавчого напису було надано нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щелкову Д.М. передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі: розрахунки заборгованості, письмові вимоги банку про усунення порушення з доказами про вручення, виписки з рахунків боржника, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо.

Таким чином, висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову, є правильним.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана