Справа № 522/9796/16-ц
Провадження № 2-о/522/278/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, за участю зацікавленої особи Одеського міського центру зайнятості про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, за участі заінтересованої особи Одеського міського центру зайнятості про встановлення факту, що має юридичне значення, та просить встановити факт припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за трудовим договором № 8 від 10 січня 2012 року з 31 грудня 2014 року за ст. 38 КЗпП України (з ініціативи працівника).

Заявниця обґрунтовує заяву тим, що 10 січня 2012 року між нею, як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який було зареєстровано у Одеському міському центрі зайнятості в за № 8. 18 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала заяву про намір звільнитись за власним бажанням з 31 грудня 2014 року згідно ст. 38 КЗпП України.

31 грудня 2014 року заявниця здійснила повний розрахунок з ОСОБА_2 та передала їй трудову книжку з записом про підстави припинення трудових правовідносин. Однак, після отримання розрахунку ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання на територію АРК, яка на даний час вважається окупованою територією України. Оскільки ОСОБА_2 на момент фактичного припинення трудових відносин проживала на окупованій території АРК, вона повідомила заявницю в письмовій формі про неможливість прибуття до міста Одеса для закриття трудового договору № 8, у зв'язку з загостренням політичною ситуацією на зазначеній території. Таким чином, неможливість забезпечення фізичної присутності ОСОБА_2 на території України задля сповіщення державної служби зайнятості України про розірвання трудового договору № 8 від 10 січня 2012 року робить неможливим зняття зазначеного договору з реєстрації. У звязку з вищевикладеними обставинами, та з метою припинення обов'язку ФОП ОСОБА_1 щодо подачі звітності до податкових органів та органів соціального страхування стосовно найманої особи, а також засвідчення відсутності обов'язку щодо сплати за цю особу податкових та інших відрахування до державного бюджету України, заявниця звернулась до суду з дійсною заявою.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника заявниці до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявниці, вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Одеського міського центру зайнятості у судовому засіданні зазначив, що вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника заінтересованої особи, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що 10 січня 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який було зареєстровано у Одеському міському центрі зайнятості в за № 8.

Однією з підстав, передбачених ст. 36 КЗпП України, для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

18 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала заяву про намір звільнитись за власним бажанням з 31 грудня 2014 року згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Також судом встановлено, що 31 грудня 2014 року заявниця здійснила повний розрахунок з ОСОБА_2 та передала їй трудову книжку з записом про підстави припинення трудових правовідносин, про що свідчить розписка ОСОБА_2 про відсутність майнових претензій до ФОП ОСОБА_1, підписана нею власноручно.

Однак, після отримання розрахунку ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання на територію АРК, яка на даний час вважається окупованою територією України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації сухопутної території АР Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. ОСОБА_2 звільнилася 31 грудня 2014 року.

Оскільки ОСОБА_2 на момент фактичного припинення трудових відносин проживала на окупованій території АРК, вона повідомила заявницю в письмовій формі про неможливість прибуття до міста Одеса для закриття трудового договору № 8, у зв'язку з загостренням політичною ситуацією на зазначеній території. Таким чином, неможливість забезпечення фізичної присутності ОСОБА_2 на території України задля сповіщення державної служби зайнятості України про розірвання трудового договору № 8 від 10 січня 2012 року робить неможливим зняття зазначеного договору з реєстрації.

У звязку з вищевикладеними обставинами, заявниця не може зареєструвати припинення трудового договору, та змушена до цього часу подавати звітність до податкових органів та органів соціального страхування стосовно найманої особи, та сплачувати за цю особу податкові та інші відрахування до державного бюджету України.

Факт того, що трудові правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були фактично припинені 31 грудня 2014 року підтверджуються письмовою заявою працівника на адресу ОСОБА_1, в якій, зокрема, зазначається про відсутність будь-яких фінансових, майнових та інших претензій з боку працівника до заявниці. 31 грудня 2014 року ОСОБА_2 після закінчення строку попередження про звільнення залишила роботу та припинила виконувати передбачені трудовим договором обов'язки адміністратора.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за трудовим договором № 8 від 10 січня 2012 року з 31 грудня 2014 року за ст. 38 КЗпП України (з ініціативи працівника).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 1, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 16 ЦК України, ст. ст. 36, 38, 47 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 59, 60, 169, 208-209, 212-215, 218, ч. 3 ст. 235, ч. 2 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участю зацікавленої особи Одеського міського центру зайнятості про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 547975, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Північний), 14, кв. 56) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АРК, АДРЕСА_1) за трудовим договором № 8 від 10 січня 2012 року з 31 грудня 2014 року за ст. 38 КЗпП України (з ініціативи працівника).

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б.Свячена