РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/364/16-ц

Провадження № 2/700/194/16

13 липня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретарів: Сіденко Н.П., Мельніченко Н.І.,

позивача: ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3, представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування з чужого незаконного володіння наступне майно: газову плиту, пральну машину, умивальник, телевізор «Соні», супутникову антену, тюнер, тумбу під телевізор, пилосос, шафа для одягу, зварювальний апарат та мотор УД-2.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що з 2010 по 2013 роки, його донька ОСОБА_5 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Протягом їх спільного проживання позивач надав їм наступні речі: газову плиту, пральну машину, умивальник, телевізор «Соні», супутникову антену, тюнер, тумбу під телевізор, пилосос, шафу для одягу, зварювальний апарат та мотор УД-2. Коли дочка припинила відносини з відповідачем, останній не повернув вказані речі, які надавались їм в користування, а тому позивач

як власник просить їх витребувати у відповідача.

Відповідач в письмових запереченнях на позовну заяву вказує, що йому особисто позивач ніяких речей в користування не надавав, а він сам купував телевізор іншої марки в м. Звенигородка в 2003 році, холодильник, пральну машину і пилосос купував в підприємця ОСОБА_6 в смт. Лисянка, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю додатково пояснивши, що позивач надав ще й інші товари відповідачу, які той не повертає. Він їх не дарував, а надавав в користування, придбавав особисто, а тому вони є його власністю.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили повністю з підстав викладених у письмових запереченнях та просили відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що в 2005 році прийшла жити до відповідача в його будинок в смт. Лисянка, в якому практично нічого не було. Вона просила батька щоб він купив їм речі домашнього вжитку, і він їм для сімї купував та надав речі домашнього вжитку, а саме газову плиту, телевізор «Соні», пральну машину «Індезіт», шафу, два двигуни, антена, два коври, а електрозварку відповідачу привіз дядько з Криму. Після розлучення в червні 2013 року вона неодноразово просила відповідача повернути речі, які купував батько але він їх не повернув та сказав, що в нього їх немає. Після цього вона в будинку відповідача не була, вимог про вселення та поділ майна не предявляла, речі батько давав на сімю, що б вони нормально жили.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що коли він працював слюсарем та підключав газові балони до плити в будинках, його ОСОБА_1 просив на вул. Котовського в смт. Лисянка встановити газову плиту. Вони приїхали і підключили в літній кухні газову плиту чотирьох камфорну на вул. Котовського в смт. Лисянка. Позивач казав, що тут живе його донька, але в дворі і будинку нікого крім ОСОБА_1 не було, це було років двадцять пять тому назад. Потім ще викликали по аварійці та переробляли плиту на природний газ чи ліквідовували витік газу, то він теж був в цьому будинку років пять шість назад, але хто був не памятає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він товаришує з ОСОБА_1 та одного разу прийшов до ОСОБА_1 до дому та бачив у дворі в нього телевізор та інше майно, це було років три назад і ОСОБА_1 йому пояснив, що дочка з ОСОБА_7 розійшлась та забрала майно. Потім через кілька тижнів коли він був у ОСОБА_1 то даних товарів вже не було та ОСОБА_1 йому розповів, що дочка помирилась та він майно завіз їм назад. Майно давав дітям як на сімю, також бачив як давав і гроші та мотора.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він здійснює підприємницьку діяльність з продажу побутової техніки та господарських товарів. ОСОБА_1 є їх постійним клієнтом і звернувся до нього з проханням надати товарні чеки на товари які він купував раніше. По зошиту реєстрації продавцями було виписано товарні чеки позивачу. На даний час зошит не зберігся, ціна пральної машини в чеку вказана не повністю, оскільки покупець міг купляти товар в розстрочку, в книзі та в чеку вказував лише початковий внесок. Чеки дійсно видані в один день по книгах реєстрації.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює дільничним інспектором поліції і розглядав матеріали по заяві ОСОБА_1 з приводу не повернення йому речей ОСОБА_3 Опитував заявника та відповідача, але в будинку не був та огляд не проводив. Склав висновок, дані в ЄРДР не вносились.

Відповідачем надано суду керівництво по експлуатації плити газової «Гефест» 2010 року випуску республіки Білорусь, пилосос «Сатурн», пральна машина «LG», яка згідно гарантійного талону від 09.01.2012 року придбана ОСОБА_3.

Позивачем надано суду товарні чеки від 21 грудня 2007 року по ціні 500 грн. пилосос, 20 серпня 2005 року телевізор «Соні» 900 грн., супутникова антена 700 грн., 07 вересня 2011 року пральна машина по ціні 400 грн., 10 травня 2010 року газова плита по ціні 750 грн., 08 липня 2010 року умивальник по ціні 460 грн.

Згідно повідомлення начальника Лисянського відділення поліції вказується, що під час перевірки було встановлено, що під час спільного проживання дочки позивача з відповідачем, позивач надав їм у користування власні речі домашнього вжитку.

З досліджених доказів вбачається, що позивач надавав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 певні речі домашнього побуту добровільно, як сімї, оскільки вони проживали у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно ст. 387 ЦК України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вбачається з висновку ВСУ в Постанові від 30 березня 2016 року, справа № 6-265 цс16, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст.397 ЦК України).

Більше того, Постановою ВСУ від 16 вересня 2015 року у справі №6-1203цс15, висловлено правову позицію щодо підстав витребування майна з чужого, незаконного володіння, яка є обовязковою для суду першої інстанції.

Так, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій, особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачу вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів зокрема щодо того, що майно вибуло з володіння позивача поза його волею, а також те, що воно взагалі знаходиться у незаконному володінні відповідача. Письмових заяв про зміну чи доповнення позовних вимог позивач теж суду не подавав. Предмет та підстави позову позивач має право змінити лише до початку розгляду справи по суті.

За викладених обставин, суд позбавлений законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог

Разом з тим, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, дочка позивача не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом щодо поділу майна, набутого з відповідачем за час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах у встановленому законом порядку та визначення правового статусу майна.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10, 54, 57, 58, 60, 64, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд.

Суддя С. Д. Пічкур