ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі: секретаря Соловей Ж.В.. представника скаржника ОСОБА_1, представника ВДВС ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Фастівського ВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Фастівського ВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2014 року. Скаржник мотивує свої вимоги тим, що відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 16.07.2013 року, позовну заяву ПАТ «Державний ощадний Банк України» до ОСОБА_3А, ОСОБА_4 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_3А, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 11.02.2011 року, а саме: на нерухоме майно, житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Червона Мотовилівка, вул. Степова, буд. 19, яке належить ОСОБА_3 з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 3847 від 30.06.2010 року, розмір якої становить 2 562 036 грн. 05 коп., встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в сумі 717 600 грн. 00 коп. домоволодіння та 167 500 грн. 00 для земельної ділянки. 29.07.2014 року відкрито виконавче провадження по даній справі та постановою державного виконавця Фастівського ВДВС ВП № 44205005 від 09.08.2014 накладено арешт на все майно боржника. ОСОБА_3 вважає вказану постанову такою, що винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, оскільки рішенням суду задоволено вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а державним виконавцем неправомірно здійснено опис та арешт всього майна. З урахуванням наведеного, просить визнати неправомірною та скасувати зазначену вище постанову.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник відділу ДВС Фастівського МРУЮ заперечувала проти задоволення скарги, вважає, що дії державного виконавця узгоджуються з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», тому відсутні правові підстави для скасування постанови.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Положення ст. 383, 384 ЦПК України встановлюють, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 30.06.2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний Банк України» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3847, за умовами якого банк зобовязувалася надати 657 000 грн. зі сплатою 20,5 % річних.

22.10.2010 року був укладений додатковий договір № 1, за умовами якого банк зобовязувався надати позичальнику 1 500 000 грн., а 11.02.2011 року був укладений додатковий договір № 2, за умовами якого банк зобовязувався надати 2 300 000 грн.

В забезпеченні виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки від 11.02.2011 року № 279, за умовами якого ОСОБА_3 передав іпотекодержателю своє нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 191,0 кв.м. та земельну ділянку 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Червона Мотовилівка, вул. Степова, буд. 19.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний Банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний Банк України», в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 11.02.2011 року, реєстровий № 279, а саме, на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 191,0 кв.м., що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2004 року, видане виконкомом Червономотовилівської сільської ради на підставі рішення № 16 від 27.10.2003 року та земельну ділянку, площею 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 680266, виданого Фастівським районним відділом земельних ресурсів 23.10.2006 року, які знаходяться в селі Червона Мотовилівка, вул. Степова Фастівського району Київської області, з метою погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 3847 від 30.06.2010 року, розмір якої становить 2 562 036,05 грн. Початкова ціна домоволодіння та земельної ділянки згідно зі звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 12.03.2013 року ТОВ «Консалтингових послуг» становить 717 620 грн. та 167 500 грн. відповідно.

29.07.2014 року відділом ВДВС Фастівського МРУЮ на підставі заяви банку про примусове виконання рішення суду від 16.07.2013 року відкрито виконавче провадження.

09.08.2014 року постановою державного виконавця Фастівського ВДВС ВП № 44205005 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3

Правовою підставою визначені положення ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає таке рішення відповідача необґрунтованим з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі за текстом Закон № 606).

Так, у відповідності до Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно роз'яснень пункту 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Судом встановлено, що у виконавчому листі № 2/381/249/13, на підставі якого державним виконавцем відкрите виконавче провадження № 44205005, чітко зазначено, що рішення суду необхідно виконати шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з договором іпотеки, а саме на нерухоме майно боржника: на житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3

З наведеного виходить, що обєктом, відносно якого вживаються заходи, направлені на примусове виконання рішення, є саме нерухоме майно боржника за договором іпотеки.

Статтею 57 Закону № 606 передбачено арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Згідно ч.1 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.5 ст.52 цього ж закону боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

За змістом вказаних норм державний виконавець повинен був звернутися до боржника з тим, що той запропонував для реалізації (стягнення) певні види майна.

Проте, державний виконавець до боржника з пропозицією надати перелік майна, на яке може бути звернено стягнення, не звертався.

Згідно ч. 6 тієї ж статті стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно наданих суду документів розмір стягнення складає 2562036,05 гривень.

Вартість інших витрат державним виконавцем не обрахована і окремо не зазначена.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави стверджувати, що накладення арешту на майно передбачає звернення стягнення на це майно в рахунок сплати боргу.

Вимога закону про накладення арешту на майно в межах стягнення означає, що арешт повинен накладатися на майно, вартість якого відповідає розміру стягнення, а не накладати арешт на майно, вартість якого взагалі невідома, і при цьому зазначати, яка сума підлягає стягненню з боржника.

При цьому державний виконавець не зясовував ні вартості майна, на яке накладено арешт, ні підстав наявності у боржника майна.

Всупереч положенням ст. 11 Закону № 606 щодо вчинення заходів примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, державним виконавцем прийнята оскаржувана постанова про арешт всього майна боржника, тобто наклавши арешт на все майно боржника державний виконавець перевищив надані законом повноваження.

Згідно ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права та свободи.

В силу ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що права скаржника підлягають поновленню також шляхом зняття арешту з майна за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна зазначеного в рішенні з направленням копії постанови боржнику та органу який виконував постанову про накладення арешту.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Фастівського ВДВС № 44205005 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 09.08.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 44205005).

Зняти арешт з всього майна боржника ОСОБА_3, що накладений на виконання постанови Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 09.08.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 44205005).

Повний текст ухвали виготовлений 24 червня 2016 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова