У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Закропивного О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 12 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого боржник отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США терміном користування до 20 квітня 2015 року зі сплатою 24 % річних.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникають за кредитним договором.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22 квітня 2010 року утворилася прострочена заборгованість в сумі 5 250,72 доларів США. Пунктом 6.6 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення коштів у повному обсязі. Станом на 22 квітня 2010 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 22 287,04 доларів США. Таким чином, банк просив задовольнити позов.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 148 020 грн 75 коп., що еквівалентно 18 675,34 доларів США, за відсотками - 27 529 грн 14 коп., що еквівалентно 3 473,27 доларів США, за підвищеними відсотками 1 097 грн 20 коп., що еквівалентно 138,43 доларів США, а всього у загальній сумі 176 647 грн 8 коп., що еквівалентно 22 287,04 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 42 714 грн 40 коп., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в сумі 14 088 грн 6 коп., заборгованості за процентами в сумі 27 529 грн 14 коп., заборгованості за підвищеними відсотками в сумі 1 097 грн 20 коп. Стягнуто із ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» залишок заборгованості за кредитом в сумі 133 932 грн 68 коп. У іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_4

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позичальник ОСОБА_3 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, коштів не повертає, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що у зв'язку із порушенням позичальником ОСОБА_3 виконання умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів у сумі 490,81 доларів США кредитор ПАТ «Універсал Банк» 9 лютого 2010 року надіслало на ім'я позичальника повідомлення про погашення заборгованості станом на 8 лютого 2010 року у сумі 3 978,54 доларів США, яке отримано позичальником 15 лютого 2010 року. У частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів за період, який виник до 13 березня 2011 року, заборгованість не підлягає стягненню з поручителя, оскільки в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в цій частині вимог порука є припиненою.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 12 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 тис. доларів США терміном користування до 20 квітня 2015 року зі сплатою 24 % річних.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 кредитного договору та графіка щомісячних платежів відповідач зобов'язався щомісячно до 20 числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом та нараховані відсотки у формі ануїтетного платежу в сумі 490,81 доларів США. Пунктом 6.6 кредитного договору передбачене право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникають з кредитного договору. Відповідно до п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачене право банку пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

У зв'язку із систематичним порушенням позичальником ОСОБА_3 виконання умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів в сумі 490,81 доларів США кредитор ПАТ «Універсал Банк» 9 лютого 2010 року надіслало на ім'я позичальника повідомлення про погашення заборгованості станом на 8 лютого 2010 року в сумі 3 978,54 доларів США, яке отримано ОСОБА_3 15 лютого 2010 року.

З позовом про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя банк звернувся 13 вересня 2011 року.

Апеляційним судом установлено, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів з лютого 2010 року, останній платіж ним здійснено 27 січня 2010 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся 13 вересня 2011 року.

Саме із цих підстав апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування боргових сум, які підлягають стягненню з поручителя, слід обчислювати до збігу шестимісячного строку з моменту пред'явлення позову (13 вересня 2011 року) та у частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів за період який виник до 13 березня 2011 року (з 20 грудня 2008 року по 20 квітня 2010 року), заборгованість не підлягає стягненню з поручителя, оскільки в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в цій частині вимог порука є припиненою.

Проте колегія суддів з такими висновками не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Згідно із пунктом 4.2 договору поруки убачається, що порука припиняється із припиненням зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, у разі якщо у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Слід звернути увагу, що у матеріалах справи відсутні відомості про направлення кредитором досудової вимоги позичальнику, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Отже, не можна вважати, що кредитором було змінено строк виконання основного зобов'язання, а тому посилання апеляційного суду на те, що боржником останній платіж здійснено 27 січня 2010 року і саме з цього часу слід вважати, що у банку виникло право на пред'явлення позову до поручителя, є необґрунтованим.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір поруки у силу ч. 4 ст. 559 ЦК України припинений, є передчасним.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Закропивний

Судді: Ю.Г. Іваненко

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

І.М. Фаловська