У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МартинюкаВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області - Ткачука Валерія на рішення апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудня 2015 року орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що до 02 вересня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_4, яка з дитинства хворіє «фенілкетонурією» і потребує постійної дієтотерапії, лікування та медичного контролю за розумовим і фізичним розвитком. Оскільки обоє батьків були інвалідами дитинства, тому вихованням та організацією лікування займається баба дитини - ОСОБА_8

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_9 визнано недієздатним.

Враховуючи, що ОСОБА_5 усунулася від виконання батьківських обов'язків щодо своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не займається утриманням, вихованням, тому, виходячи виключно з інтересів дитини, з метою встановлення правового статусу дітей та забезпечення їх права на соціальний захист, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно її дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши дитину на утриманні баби ОСОБА_8 до встановлення опіки. Також просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 січня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Залишено неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утриманні її баби - ОСОБА_10 до встановлення над дитиною опіки. Стягнути зі ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 14 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 січня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі голова Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області - Ткачук В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1, актовий запис № 31, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області 29 березня 2001 року (а. с. 9).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 розірвано (а. с. 46).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_9 визнано недієздатним (а. с. 8).

Згідно з довідкою МСЕК від 11 січня 2001 року № 041739 ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства І групи довічно з діагнозом помірна розумова відсталість, отримує соціальну пенсію на дитину інваліда, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_2 номер пенсійної справи 149959, виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Ківерцівському районі Волинської області 25 липня 2002 року (а. с. 6, 7).

Відповідно до характеристики ЗОШ І-ІІІ ст. № 4 м. Ківерці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у 9-А класі, характеризується позитивно, вихованням вже другий рік займається її баба, тоді як мати дитини дуже рідко цікавиться навчанням дитини (а. с. 10).

Згідно з довідкою Куклинської сільської ради Маневицького району Волинської області про склад сім'ї від 11 липня 2014 року № 633, акта обстеження умов проживання ОСОБА_5 від 31 липня 2014 року, довідки ЗОШІ-ІІІ ст. с. Кукли, ОСОБА_5 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 у будинку своїх батьків, де окрім неї зареєстровані та проживають восьмеро осіб, з яких четверо малолітніх дітей (а. с. 26, 27).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 від 27 травня 2014 року остання проживає АДРЕСА_2 разом з бабою ОСОБА_8, яка займається її вихованням, та батьком ОСОБА_9 ОСОБА_5 також зареєстрована за вказаною адресою (а. с. 33).

За результатами перевірки звернень ОСОБА_8 Служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації не вбачала підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується висновком про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 від 28 жовтня 2014 року (а. с. 22).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зверталася в органи внутрішніх справ та в прокуратуру з приводу вчинення перешкод ОСОБА_8 у спілкування її як матері з дочкою ОСОБА_4, що підтверджується заявою від 14 липня 2014 року та відповіддю на звернення від 30 грудня 2014 року (а. с. 71, 72).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками ОСОБА_5, які б свідчили про ухилення від виховання дитини, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Крім того, відповідно до ч. 3 п. 17 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від неї причин.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України стягнення аліментів передбачено як наслідок позбавлення батьківських прав особи, щодо якої розглядається спір, то враховуючи відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, підстави для стягнення аліментів також відсутні.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області - Ткачука Валерія відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МартинюкВ.І