У Х В А Л А

2 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМАЗ» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМАЗ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми за договором купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області рішенням від 21 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2014 року, заяву ОСОБА_6 про перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 лютого 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задовольнив, зазначене рішення скасував та ухвалив нове, яким позов ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув на його користь солідарно з ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» та ОСОБА_5 1 млн 365 тис. грн. сплачених відповідно до умов договору купівлі-продажу; у задоволенні позовних вимог до

ОСОБА_6 відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» відхилила, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2014 року залишила без змін.

15 червня 2016 року до Верховного Суду України звернулося

ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме пункту 1 часини першої статті 512, статей 514 та 599 ЦК України, статей 37, 58, 59, 61, 179, частини першої статті 361 та частини другої статті 3641 ЦПК України, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявник надав рішення та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня й 2 жовтня 2013 року, 27 січня, 24 лютого, 9 й 30 березня, 27 квітня й 25 травня 2016 року, а також постанови Верховного Суду України від

16 вересня 2015 року та 13 січня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_6 та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що наведені заявником обставини є нововиявленими, тобто такими, що не були відомі заявнику та суду на момент розгляду справи. При цьому суди установивши, що

ОСОБА_6 поручився відповідати за виконання ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» умов договору купівлі-продажу у межах суми збитків, понесених ПрАТ «Агропромислова компанія» у зв'язку з невиконанням умов цього договору і його відповідальність обмежується грошовою сумою у розмірі

10 тис. грн., однак суди стягнули 1 млн 365 тис. грн. сплачених відповідно до умов договору купівлі-продажу, що не є збитками ПрАТ «Агропромислова компанія», дійшли висновку про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року скасовано ухвали судів попередніх інстанцій, якими залишено без задоволення заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, ухвалою цього ж суду від 10 квітня

2013 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а ухвалою від 9 березня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвали, якими відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Судове рішення суду касаційної інстанції від 27 січня 2016 року ухвалено у справі щодо визнання недійсними договорів доручення й іпотеки, скасування свідоцтва й реєстрації, виселення, визнання права власності; від

2 жовтня 2013 року - у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором; 30 березня 2016 року - у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки; від

27 квітня 2016 року - у справі щодо визнання додаткового договору недійсним; від 25 травня 2016 року - щодо визнання поруки припиненою.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У постанові від 16 вересня 2015 року, прийнятій у справі про стягнення суми за договором поставки, Верховний Суд України дійшов висновку, що з огляду на те, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги відповідач виконав свої зобов'язання перед первісним кредитором зі сплати суми основного боргу за договором у повному обсязі, що підтверджується рішенням господарського суду в іншій справі, то угода про заміну кредитора у зобов'язанні не породжувала жодних прав та обов'язків для відповідача.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року, прийнятій у справі про відшкодування інфляційних втрат внаслідок знецінення коштів, міститься висновок про те, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявник, не суперечить правовим висновкам викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМАЗ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми за договором купівлі-продажу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМАЗ» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко