Ухвала

іменем україни

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом головного лікаря Івано-Франківської обласної клінічної лікарні від 31 березня 2015 його звільнено з роботи у зв'язку з прогулами без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність звільнення, просив скасувати вказаний наказ про звільнення його з роботи; поновити на роботі сторожем апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні з 01 квітня 2015 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі наказу від 18 жовтня 2004 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу сторожем апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні.

Відповідно до наказу від 31 березня 2015 року позивача звільнено з роботи у зв'язку з прогулами без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Судами також вірно встановлено, що підставою для звільнення стала відсутність ОСОБА_4 на робочому місці 25, 26, 27 березня 2015 року протягом робочого дня.

31 березня 2015 року профспілковий комітет Івано-Франківської обласної клінічної лікарні надав згоду на звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку з прогулами без поважних причин.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Разом з тим, факт відсутності позивача на робочому місці у вказаний вище період під час робочого дня доведено графіком виходу на роботу сторожів за березень 2015 року, актами невиходу на роботу ОСОБА_4, рапортами заступника головного лікаря Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, уточнюючим табелем обліку робочого часу за березень 2015 року.

Згідно графіку обліку робочого часу за березень 2015 року ОСОБА_4 повинен був працювати 25, 26, 27 березня 2015 року по вісім годин, однак у вказані робочі дні він був відсутній на робочому місці протягом робочого дня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що в судовому засіданні встановлено факт порушення позивачем трудової дисципліни, звільнення ОСОБА_4 проведено з дотриманням норм законодавства про працю, тому наказ про його звільнення є правомірним. При цьому судами правильно застосовано норми матеріального права, зокрема п. 4 ст. 40 та ст. 43 КЗпП України.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук