Провадження № 22-ц/780/4503/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 49 22.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що із жовтня 2013 року по травень 2015 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_4. Шлюб між ними укладено не було.

Вказувала, що сімейні стосунки між сторонами припинено з осені 2014 року, а з травня 2015 року вони проживають окремо. 10 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 і змінили прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3. Син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач надавав кошти на утримання сина добровільно, проте їх відносини загострилися і вона надіслані ним кошти в розмірі 1500 грн. не отримувала. У зв'зку з наведеним просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини до її повноліття в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 09 грудня 2015 року до досягнення дітиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким визначити аліменти на сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини заробітку, посилаючись на неповне з'ясування судом обстаивн справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд при ухваленні рішення не з'ясував і не врахував, що він сплачує аліменти за рішенням суду на двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.

ОСОБА_3 та її представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також встановлено, що сторони в даний час проживають окремо, син проживає з матір'ю і знаходяться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття.

Такі висновки суду є правильними і відповідають приписам ст.180 СК України, яка покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що потягло порушення норм матеріального права, зокрема приписів ст.182 СК України щодо врахування всіх обставин справи, які впливають на розмір аліментів.

Вказана справа розглянута в порядку заочного розгляду. Однак в матерілах справи відсутні відомості про те, що відповідач повідомлявся про час розгляду справи, що позбавило його можливості здійснити свої процесуальні права та надати суду відповідні докази щодо його матеріального стану та наявності інших утриманців, які він додав до заяви про перегляд заочного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2009 року із відповідача на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх синів ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку до їх повноліття.

Отже станом на час ухвалення рішення відповідач сплачував аліменти на двох дітей і ці обставини згідно п.3 ч.1 ст.182 СК України мали бути враховані при визначенні розміру аліментів, чого судом дотримано не було.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд не звернув уваги на приписи ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні із заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку.

Аналогічні роз'яснення містить п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08 грудня 2009 року із відповідача вже стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини на двох дітей.

За таких обставин стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини з урахуванням вже сплачуваних аліментів на інших дітей у розмірі 1/3 частини (по 1/6 на кожного) буде перевищувати 50 % заробітку відповідача, що суперечить закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів керується положеннями ст.182 СК України, яка визначає обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів, а також приписами ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо граничного розміру відрахувань із заробітку.

З огляду на вимоги закону, а також враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 1/6 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року в частині визначення розміру аліментів змінити, стягнувши із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає АДРЕСА_1, і/н НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (1986 року народження, мешкає АДРЕСА_2, і/н НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у народження в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 09 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :