У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Готра Т.Ю.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ТзОВ Кредитні ініціативи звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 66869,90 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.08.2015 року складає суму 1445175,56 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 року позовні вимоги задоволено в цілому.

Заперечуючи рішення суду ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права, адже суд припустився до неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав, вимоги скарги і просив задовольнити таку з наведених у ній підстав.

Представник позивача в особі ОСОБА_3 заперечив, вимоги скарги, оскільки такі не мають правового значення.

Відповідач у судове засідання апеляційної інстанції не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки апеляційний суд не повідомила, і заяви про відкладення розгляду справи не подавала, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, вважає за необхідне розглядати скаргу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь в справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись у суд із позовом ТзОВ Кредитні ініціативи виходило з того, що являється новим кредитором, внаслідок передання йому своїх прав попереднім кредитором - ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк.

Зазначене підтверджується договором відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року укладеного між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ТзОВ Кредитні ініціативи. За даним договором до ТзОВ Кредитні ініціативи перейшло право вимоги до ОСОБА_1 із приводу виконання вимог кредитного договору, що також підтверджується Додатком №1 витягу з реєстру позичальників. Указані докази були надані в суд першої інстанції на виконання вимог ухвали про витребування таких, які звірено з оригіналами.

Так, 06 березня 2007 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк правонаступником якого являвся ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26/8-07. За цим договором, Банк передав, а ОСОБА_1 отримала 40000,00 доларів США на термін по 05.03.2012 року.

Як договір відступлення права вимоги так і кредитний договір є чинними, і ніким не оскаржені на час апеляційного розгляду.

А звідси, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права, і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Та, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Такий же правовий висновок міститься і в постанові ВСУ від 10.06.2015 року (справа 6-449цс15), який у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тоді як ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

А згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Виходячи зі змісту п.п.2.1., 2.2. Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, Первинний кредитор передає (відступає), а Новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого Новий кредитор набуває всіх прав вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно із правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань.

Таким чином, ТзОВ Кредитні ініціативи як новий кредитор набуло всіх прав вимоги первісного кредитора до ОСОБА_1, що виникли на підставі Кредитного договору. А звідси, твердження відповідача, щодо недоведеності факту переходу права вимоги за кредитним договором є безпідставними.

У силу вимог підпунктів 5.2.1 і 5.2.2 Кредитного договору № 26/8-07 від 06.03.2007 року ОСОБА_1, зобовязалась погашати заборгованість по кредиту та процентах перед Банком відповідно до розробленого Графіку погашення. Своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку передбаченому цим Договором, а.с. 4-9.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 01.08.2015 року загальна заборгованість за ОСОБА_1 по кредитному договору № 26/8-07 від 06.03.2007 року значиться в розмірі 66869,90 доларів США, що по курсу НБУ на 01.08.2015 року становить 1445175,56 гривні, а.с. 73.

Зазначене вказує на те, що всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі щодо погашення виниклої заборгованості по кредиту, процентам і пені, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобовязання. Такі дії ОСОБА_1 суперечать також вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що в позивача відсутня банківська ліцензія на здійснення валютних операцій не має правового значення в спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 9 ЗУ Про ліцензування певних видів господарської діяльності, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність із надання фінансових послуг.

Спеціальним законом, яким урегульовано діяльність із надання фінансових послуг є ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, факторинг є фінансовою послугою.

ТзОВ Кредитні ініціативи зареєстроване як фінансова установа - розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18.09.2008 року №1121 за реєстраційним номером 13102248 (а.с.14).

А відтак, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що законодавство не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 17.12.2012 року ТзОВ Кредитні ініціативи, існував чи існує обовязок отримати ліцензію на підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій.

Також є безпідставним посилання ОСОБА_1 у скарзі щодо пропущення строків давності на звернення до суду та нарахування пені.

Як убачається із кредитного договору №26/8-07 від 06.03.2007 року, зокрема п. 6.10. строк позовної давності встановлений тривалістю в 10 років, а відтак, такий не є пропущений.

Пеня нарахована за рік, що становить період з 01.08.2014 року по 31.07.2015 року в розмірі суми 18955,38 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 01.08.2015 року сумі в розмірі 409659,39 гривень. Хоча згідно розрахунку заборгованості за кредитом по пені за весь період нарахування такої з 01.03.2013 року до 01.08.2015 року, таку нараховано позивачем у розмірі 27137,40 доларів США, але предявлено вимоги по пені, лише у межах річного терміну, а.с. 73-75.

У ході судового розгляду в апеляційній інстанції, представником ОСОБА_3 було надано для ознайомлення адвокату ОСОБА_2 оригінали: Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року; Реєстр позичальників, що є Додатком № 1 до Договору. Після ознайомлення з якими, питань у представника відповідача не виникло.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності з вимогами норм матеріального права, суд першої інстанції всебічно встановив фактичні обставини справи, та застосував до них норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Та позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вищенаведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________