АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2604/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 623/4279/15-ц Бутенко В.М.
Категорія : надання послуг Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Зазулинська Т.П.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа : Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на ? частину,-

ВСТАНОВИЛА :

09 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом , в якому просила визнати автомобіль марки DaewooLanos НОМЕР_5, 2007 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_4 від 05.12.2007 року, спільною сумісною власністю подружжя її та ОСОБА_7, визнати за нею право власності на 1/2 його частину в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя та поновити строк позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом .

Вказані вимоги обгрунтовувала тим, що з 16 вересня 2006 року вона з ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31 серпня 2010 року та у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_8.

Позивач зазначає, що в період шлюбу вони з чоловіком придбали зазначений автомобіль , який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_7

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_7 мали дружні стосунки, він весь час мешкав разом з нею і донькою ОСОБА_8, ніколи не заперечував проти визнання за нею права власності на 1/2 частини вказаного автомобіля, та постійно надавав їй у користування цей автомобіль, у зв'язку з чим вона не зверталась до суду з позовом про поділ майна подружжя, бо не вважала за потрібне захищати свої права, які не порушувалися і визнавалися її колишнім чоловіком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, після смерті якого спірний автомобіль знаходиться у користуванні його повнолітнього сина - відповідача ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_2 та який забороняє їй ним користуватися, не визнає її прав на цей автомобіль.

Позивач також зазначає, що після смерті свого колишнього чоловіка вона зверталася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області щодо оформлення права спадкування на 1/2 частини спірного автомобіля, але їй відмовили, пославшись на те, що вона не є спадкоємицею ОСОБА_7 після розірвання шлюбу, рекомендували вирішити питання права власності на 1/2 частину спільного майна у судовому порядку.

Позивач також зазначає, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями є його діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відповідачі у справі та дочка ОСОБА_8.

Вважає, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, розподіл якого добровільно не відбувається, вона має право на половину спірного майна як дружина. ( а.с.2-5).

Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року за заявою позивача вказаний позов забезпечено , шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль.

Рішенням Ізюмського місьрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, встановлених ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року в порядку забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги як доказ добровільного розподілу між нею на колишнім чоловіком майна подружжя її розписку , яку вона надавала колишньому чоловіку у 2013 року , оскільки вказана розписка про передачу їй колишнім чоловіком 1500 доларів США та 2000,00 грн. в рахунок поділу майна не стосується розподілу вказаного автомобіля та вказану розписку вона надала колишньому чоловіку в період коли виїздила з квартири та залишила в ній вбудовані меблі, кухню, яка коштувала 13500 грн., м'який куточок, шафу купе з душовою кабіною, а також за сантехніку та зроблений ремонт та інші речі, які не можливо було відокремити від квартири. Позивач , посилаючись на вимоги ч.2 ст. 69 СК України, ч.4 ст. 372 ЦК України , зазначає, що вказана розписка є неналежним доказом, оскільки договір про подів вказаного автомобіля повинен бути нотаріально посвідченим.

Сторони та представник третьої особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їм судових повісток (а.с.144-147,150) Від відповідача ОСОБА_5 надійшло електронне повідомлення ( а.с.149), а від позивача ОСОБА_3 надійшли клопотання (а.с.142, 152) про розгляд справи за їх відсутності. Інші відповідачі та представник третьої особи про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

З огляду на наведене та у відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України , судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу сторони поділили спільне майно подружжя в добровільному порядку та як на доказ такого розподілу посилається на надану позивачем колишньому чоловіку особисто написаною нею розписку.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, з 16 вересня 2006 року по 31 серпня 2010 року ОСОБА_3 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_8 (а.с. 6, 9, 12).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами вказана обставина не заперечується , що зазначений вище спірний автомобіль було придбано позивачем та її колишнім чоловіком під час шлюбу , та вказаний автомобіль станом на 25.08.2015 року зареєстрований за гр. ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 05.12.2007 року власником автомобіля марки DaewooLanos НОМЕР_5, 2007 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_7, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 105).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується , що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер (а.с 8) та після його смерті відкрилась спадщина на вказаний автомобіль та спадкоємцями першої черги є його діти - відповідачі у справі.

Матеріали справи також свідчать про те, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 є також його неповнолітня дочка ОСОБА_8.

Судом першої інстанції також встановлено і не заперечується сторонами, що після смерті ОСОБА_7 і на теперішній час спірний автомобіль марки DaewooLanos, державний номер НОМЕР_1, знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна. А також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Таким чином, за змістом ч.2 ст. 69 СК України нотаріальному посвідченню підлягають лише договори про поділ між подружжям нерухомого майна,що знаходиться у спільній сумісній власності.

Визначення нерухомого та рухомого майна встановлено в ст. 181 ЦК України. відповідно до частини 1 якою до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

В частині 2 вказаної норми ЦК України встановлено ,що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Судом першої інстанції також встановлено підтверджено власноруч написаною позивачем розпискою, написання якої нею не заперечується, що10 квітня 2013 року вона отримала от колишнього чоловіка необхідне їй майно та грошові кошти в сумі 1500,00 доларів США та 2000,00 грн. та претензій до розподілу майна не має ( а.с.65).

Таким чином , вказана розписка свідчить про те, що 10 квітня 2013 року сторони в добровільному порядку провели розподіл спільного майна подружжя та такий розподіл відповідає вимогам ч.2 ст. 69 СК України та не вимагає нотаріального посвідчення такого договору , оскільки спірний автомобіль у відповідності до ч.2 ст. 181 ЦК України є рухомим майном.

Про ту обставину, що сторони розділили майно за спільною згодою між собою також свідчить та обставина , що позивач ,отримавши від колишнього чоловіка як необхідне їй майно, так і зазначені вище грошові кошти , зазначила про відсутність претензій до поділу іншого майна та починаючи з квітня 2013 року та до смерті колишнього чоловіка , тобто майже протягом двох років з вимогою про поділ спільного майна подружжя не зверталась.

За таких обставин ,судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Вказані вище обставини справи та вимоги норм матеріального права , а саме: добровільний розподіл між позивачем та ОСОБА_7 спільного майна подружжя, також свідчать про безпідставність викладених позивачем в апеляційній скарзі доводів, щодо невідповідності вартості спірного автомобіля отриманим нею від колишнього чоловіка грошовим коштам.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.П. Зазулинська