Справа №468/406/16-ц 13.07.2016 13.07.2016 13.07.2016
Провадження 468/406/16-ц Суддя першої інстанції - Янчук С.В.
Справа № 22-ц/784/1591/16 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої Крамаренко Т.В.,

суддів Буренкової К.О., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що до 25 березня 2016 року на сайті - http://bashtanka.net (Баштанка НЕТ) опубліковано відкритий лист на його ім'я від ОСОБА_3, в якому розміщено інформацію, яка за своїм змістом порушує її права, свободи, ганьбить її честь, гідність, ділову репутацію, як публічної особи та громадського діяча.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформацію опубліковану у відкритому листі до ОСОБА_2 від ОСОБА_3 на сайті - http://bashtanka.net 25 березня 2016 року. Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, шляхом публікації повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини рішення суду у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили на тому ж сайті, а також стягнути на його користь 26 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформацію опубліковану у відкритому листі до ОСОБА_2 від ОСОБА_3 на сайті - http://bashtanka.net 25 березня 2016 року. Зобов`язано ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, шляхом публікації повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини рішення суду у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили на тому ж сайті. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні рішення, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач поширив стосовно позивача недостовірну інформацію, чим заподіяв шкоду його особистим немайновим інтересам.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦПК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Свобода вираження свого погляду є «правом людини», визнаним у світі.

Статтею 10 вищевказаної Конвенції, передбачено право кожного на свободу вираження своїх поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від державних кордонів.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28 Конституції України).

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Положеннями ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Як роз'яснено у п.п.15,18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №11 від 27 лютого 2009 року (надалі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За правилами ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

За положеннями ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови).

З матеріалів справи вбачається, що наказом Реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції від 17 вересня 2014 року внесені відомості про утворення громадської організації «Майдан Баштанщини», членом якої є позивач (а.с.25).

25 березня 2016 року відповідач ОСОБА_3 написав статтю, яка була опублікована на сайті http://bashtanka.net (Баштанка НЕТ) під назвою «Відкритий до ОСОБА_4 від ОСОБА_3» (а.с.5-6).

У цьому листі відповідач ставить питання позивачу про його роботу в якості позаштатного радника голови райдержадміністрації та на теперішній час в якості громадського діяча . Крім того, виклав пораду позивачу щодо підготовки до майбутніх виборів та звернення до лікаря-психіатра, а також зазначив, що позивачем має зайнятися прокуратура та СБУ.

Отже, наведене свідчить що інформація в листі ОСОБА_3 стосувалася поведінки та діяльності позивача, як громадського діяча та є критичним судженням відповідача.

Враховуючи зазначені обставини висновок суду щодо доведеності факту поширення відповідачем недостовірної інформації є безпідставним.

За такого, рішення суду на підставі п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі статті 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 2 122,12 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 122,12 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: