Провадження № 2/127/4074/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на 1/2 частину квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1, перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, яка була матірю відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 з дружиною проживали та були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 29.03.1993 року згідно з рішенням від 29.03.1993 року за № 183, дана квартира була передана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в спільну часткову власність, в рівних долях по ? частині кожному з них. Право спільної часткової власності було зареєстроване в КП ВО ОБТІ 25.05.1993 року за реєстровим № 894/3476 в реєстровій книзі № 121. 21.02.2015 року дружина ОСОБА_3 померла, і належну їй частину квартири успадкував її син відповідач по справі ОСОБА_2 відповідно до заповіту, залишеного померлою. Після смерті дружини ОСОБА_1 залишився абсолютно самотнім.

Син покійної дружини ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 догляд, взамін частки квартири останнього і ОСОБА_1 погодився. 03.09.2015 року між сторонами був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2735. Згідно умов договору ОСОБА_1 як відчужувач передав у власність ОСОБА_2, як набувачу, належну на праві власності ОСОБА_1 ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, оціночною вартістю 253407, грн. Набувач, в свою чергу, зобовязувався довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечувати харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі і медичною, поточним ремонтом та зберігати в безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі частку квартири. Вартість матеріального забезпечення була визначена в розмірі 1300,00 грн., щомісяця з урахуванням коефіцієнту інфляції, а також сплачувати комунальні послуги за отриману у власність частку квартири. Оскільки постійне місце проживання набувача в м. Хмельницькому, то сторони домовилися, що набувач буде щомісяця надавати допомогу грішми. Однак з моменту укладення договору до даного часу жодної допомоги, передбаченої договором, набувач не надавав і взагалі не цікавиться життям ОСОБА_1, не спілкується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача позов визнав повністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 21.04.1945 року, згідно копії паспорта громадянина України серії АВ № 313326, виданого Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 26.12.2001 року (а.с.5).

Згідно умов договору, ОСОБА_1 як відчужувач, передав у власність ОСОБА_2, як набувачу, належну на праві власності ОСОБА_1 ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, оціночною вартістю 253407, грн.

Окрім того, згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору довічного утримання (догляду) набувач зобовязується довічно утримувати (доглядати) відчужувача, забезпечуючи його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (в тому числі і медичною), поточним ремонтом та зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, лікування) сторонами визначено в розмірі 1300 грн., щомісячно, з урахуванням коефіцієнту інфляції. Набувач зобовязується забезпечити відчужувача харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, поточним ремонтом, лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тощо. Набувач зобовязується забезпечити відчужувача житлом у визначеній квартирі. Набувач зобовязується сплачувати комунальні послуги за отриману у власність квартиру.

Проте, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, передбачені укладеним договором, що не заперечувалось останнім в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Частиною першою статті 756 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З урахуванням вищевказаного та визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що договір довічного утримання, укладений 03.09.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2735.

Окрім того, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 29.03.1993 року згідно з рішенням від 29.03.1993 року за № 183, дана квартира була передана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в спільну часткову власність, в рівних долях по ? частині кожному з них. Право спільної часткової власності було зареєстроване в КП ВО ОБТІ 25.05.1993 року за реєстровим № 894/3476 в реєстровій книзі № 121.

А тому, враховуючи вищевикладене, у звязку з розірванням спірного договору довічного утримання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.744, 755, 756 ЦК України, ст.ст.10, 56, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 03.09.2015 року між ОСОБА_1, як відчужувачем та ОСОБА_2 як набувачем, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2735.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на ? частку квартири під № 74, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Академіка Янгеля (кол. Фрунзе), 69.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок за вимогу немайнового характеру, 2534 (дві тисячі пятсот тридцять чотири) гривні 00 копійок за вимогу майнового характеру, а також витрати на правову допомогу в сумі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: