Справа № 495/609/16-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
24 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі - Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Очаківський рибоконсервний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату, стягнення моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Очаківський рибоконсервний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату, стягнення моральної шкоди, а саме просить суд:
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 8 658,68 гривень;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляцію за увесь час прострочення виплати заробітної плати у сумі 14 529,26 гривень;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість середньомісячної заробітної плати за увесь час прострочення у сумі 3655,00 грн;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень;
- допустити негайне виконання рішення в частині стягнення всієї суми боргу по заробітній платі у сумі 8658,68 гривень.
Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 серпня 2004 року по 16 серпня 2007 року працював старшим майстром на ВАТ «Очаківський рибоконсервний комбінат», та був звільнений за власним бажанням відповідно до наказу № 54 від 16.08.2007р. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (відповідні записи № 11 та 12). (а.с.8)
На день звільнення з роботи підприємство не нарахувало позивачеві заробітну плату.
В 2010 році позивач звертався до Миколаївської обласної державної адміністрації та отримав відповідь, що на даний момент заробітну плату видати не передбачається можливим, так як банківські рахунки підприємства арештовані, з урахуванням цього позивач може в судовому порядку прискорити повернення боргу. (а.с.9)
Згідно ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 5 вищевказаного закону, система організації оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.
Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Порядок виплати заробітної плати, строки її виплати та відповідальність за порушення своєчасного розрахунку передбачений статтям 115, 116 та 117 Кодексу законів про працю (у редакції, яка діяла на час трудових взаємовідносин):
заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів;
при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок;
в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або повноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Таким чином, відповідно до трудової книжки позивач працював на підприємстві відповідача з 11 серпня 2004 року по 16 серпня 2007 року. Згідно до відомостей ВРУ з 01.07.2005 по 31.08.2005 рік мінімальна заробітна плата становила 310,00 грн. Позивачем було відпрацьовано не повний серпень місяць 2005 року, точніше 11 днів, таким чином (310,00 грн. : 11 днів) його заробіток становив 28,18 грн.
Згідно до відомостей ВРУ з 01.07.2007 по 30.09.2007 рік мінімальна заробітна плата становила 440,00 грн. Позивачем було відпрацьовано не повний серпень місяць 2007 року, точніше 16 днів, таким чином (440,00 грн. : 16 днів) його заробіток становив 27,50 грн.
Отже, за увесь час роботи позивача на підприємстві у відповідача виникла заборгованість по заробітній платі: 28,18+332,00 + 332,00 + 332, 00 + 332,00 + 350,00 + 350,00+ 350,00 + 350,00 +
+ 350,00 +350,00 + 375,00 + 375,00 + 375, 00 + 375,00 + 375,00 + 400,00 + 400,00 + 400,00+400,00 + 420,00 + 420,00 +420,00 + 440,00 + 27,50 = 8658,68 гривень.
Оскільки загальний борг по заробітній платі не сплачений до моменту звернення із позовом до суду, то у порядку ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
З урахуванням індексу інфляції починаючи з серпня 2007 року до кінця 2015 року, становить 102,2*102,9 * 102,2 * 102,1 (місяці у 2007 році) * (на показники річної інфляці з 2008 по 2015 рік) * 122,3 * 112,3 * 109,1 * 104,6 * 99,8 * 100,5 * 124,9 * 143,3 = розраховуємо індекс = 1,022 * 1,029 * 1,021 * 1,223 * 1,123 * 1,091 * 1.046 * 0,998 * 1,005 * 1,249 * 1,433 = 2,678.
Крім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, то відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обчислення середньої заробітної плати здійснюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р №100.
Згідно абзацу третього ч.2 вищевказаної Постанови №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Мінімальна заробітна плата позивача за останні два місяці становить 420,00 грн. за червень 2007 року та 440,00 грн. за липень 2007 року. Отже середня заробітна плата дорівнює (420,00 + 440,00): 2 = 430,00 грн. Оскільки з моменту звільнення та обов'язку відповідача сплатити заробітну плату минуло 8 місяців та 15 днів, то сума заборгованості середньомісячної зарплати становить: 430 * 8 + 215,00 (сума заборгованості середньомісячної заробітної плати за неповний місяць - 15 днів серпня 2007 року) = 3655,00 грн.
Згідно ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю: У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Як вбачається з ч. 1 ст. 110 позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Окрім того, на думку суду, підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, тому що внаслідок порушень з боку відповідача норм трудового законодавства щодо регулярної виплати заробітної плати та виплати всіх належних сум при звільненні був поставлений в скрутне матеріальне становище, не міг забезпечити собі і своїй родині належні умови проживання, і був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що 500 гривень буде достатньою сумою для компенсації понесених позивачем моральних страждань.
Відповідно до п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Очаківський рибоконсервний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату, стягнення моральної шкоди, є обґрунтованими, доведеними та позов підлягає задоволенню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 1378,00 грн., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.
Керуючись ст. ст. 1, 3, 15, 60, 88, 169, 197, 214, 224-226, 367 ЦПК України, ст. ст. 40, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 5, 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд -
Позов ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Очаківський рибоконсервний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та середнього заробітку за невчасно виплачену заробітну плату, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: