Справа № 473/1977/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"12" липня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі :

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

21.06.2016 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0508 га., розташовану на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, садово-виноградарське товариство «Заря», вул. Бузкова, 3, передану для ведення садівництва.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником садового будинку № 3 по вул. Бузковій, який знаходиться на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в садово-виноградарському товаристві «Заря», на підставі договору купівлі-продажу № 14 від 09.01.2002 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 Право власності на цей будинок було зареєстровано за нею у КП Вознесенське МБТІ 19.06.1995 року.

За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0508 га., яка передана для ведення садівництва, проте право власності на неї зареєстровано за попередніми власником житлового будинку ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 20.11.21993 року, який помер 26.06.2009 року, спадкоємці після його смерті, які прийняли спадщину відсутні.

Посилаючись на те, що в позасудовому порядку переоформити земельну ділянку не можливо, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та повне визнання позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без участі представника.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 461 купівлі-продажу судового будинку від 27.07.2000 року, укладеного між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_5, ОСОБА_3, як покупцями - останні придбали у власність по 1/2 частці садового будинку, який знаходиться на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в садовому товаристві «Заря» на земельній ділянці площею 0,0508 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бузької сільської ради народних депутатів № 80 від 29.09.1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 280 від 20.11.1993 року ( а.с. 14 ). Договір № 461 купівлі-продажу судового будинку зареєстровано на Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстровим номером 461.

05.10.2001 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5, належну останній ? частку вищевказаного садового будинку, що підтверджується договором № 942 купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований на Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстровим номером 942 ( а.с. 15 ).

09.01.2002 року позивач на підставі договору № 14 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстровим номером 14 придбала у ОСОБА_3 вказаний садовий будинок (а.с. 8). Право власності зареєстровано КП «Вознесенське МБТІ» 22.01.2002 року за реєстраційним № 2.

Згідно рішення виконкому Бузької сільської ради № 7 від 20.09.2002 року домоволодінню розташованому в с. Бузьке СТ «Заря» присвоєна адреса СТ «Заря» вул. Бузкова № 3 ( а.с. 9).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2009 року по цивільній справі № 2-2107/2009 договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться на території Бузької сільської ради Вознесенського району, в СТ «Заря», укладений між позивачем та ОСОБА_3 визнано дійсним ( а.с. 10 ). Право власності зареєстровано КП «Вознесенське МБТІ» 26.01.2010 року за реєстраційним номером 29533114 ( а.с. 11 ).

Однак, право власності на земельну ділянку, передану для садівництва, та на якій розташований садовий будинок № 3 по вул. Бузковій, садово-виноградарське товариства «Заря» Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області на даний час зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 20.11.1993 року ( а.с. 25-26 ), довідкою Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області від 13.06.2016 року № 31-14.02-0.5-686/2-16 ( а.с. 22 ).

26.06.2009 року ОСОБА_4 помер, після його смерті спадкова справа не заведена, що підтверджується повідомленням Першої та Вознесенської державної нотаріальної контори від 01.07.2016 року та Другої Вознесенської державної нотаріальної контори від 02.07.2016 року. ( а.с. 47-48,58-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. ґ п. 18 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-2цс15.

На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати, що частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0508 га., розташовану на території Бузької сільськоїради Вознесенського району Миколаївської області, садово-виноградарське товариство «Заря», вул. Бузкова, 3, передану для ведення садівництва.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Висоцька Г.А.