Справа № 160/159/16-ц
Провадження № 2/160/74/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

секретар судового засідання - Сташук В.П.,

за участю: відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український ОСОБА_3" ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український ОСОБА_3" (далі - ПАТ "Укрінбанк") ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 квітня 2011 року між ПАТ "Укрінбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №006, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в формі невідновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 100 000 грн. на термін до 21 квітня 2016 року включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ "Укрінбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 22 квітня 2011 року.

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 29 березня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 51 548,21 грн., з якої: строкова кредитна заборгованість - 1 825 грн., прострочена кредитна заборгованість - 33 561,28 грн., строкові відсотки за кредитом - 676,79 грн., прострочені відсотки за кредитом - 2 933,23 грн., сума пені за порушення строків сплати тіла кредиту - 11 743,18 грн., сума пені за порушення строків сплати відсотків - 808,73 грн.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрінбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором № 006 від 22 квітня 2011 року в розмірі 51 548,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 02 червня 2016 року позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, подальший розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні та письмових запереченнях проти позову позовні вимоги визнали частково в розмірі 38 996,30 грн. заборгованості по кредиту та відсотках за його користування, у стягненні пені за порушення строків сплати тіла кредиту та відсотків просили відмовити, оскільки прострочка платежів, починаючи з грудня 2015 року виникла з вини банку, відділення якого в м. Луцьку, де відповідачем вносились платежі по договору, було закрите, та не повідомлено позичальників щодо подальшого порядку здійснення погашення заборгованості. Відповідач двічі в березні та червні 2016 року звертався до позивача із письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості та надання інформації щодо її розміру, однак, відповіді не отримав. ОСОБА_1 просив зменшити розмір пені за порушення строків сплати тіла кредиту до 90% на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи, що розмір пені відносно суми заборгованості по тілу кредиту становить більше 35%, та у зв'язку з його складним майновим становищем, що обумовлене ситуацією, що склалася в країні. Окрім того, представником відповідача ОСОБА_1 подано письмову заяву про застосування строку позовної давності у справі щодо вимог про стягнення неустойки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо неї з підстав, викладених у письмових запереченнях, мотивуючи тим, що вона як поручитель відповідає лише по зобов'язаннях виключно в межах, передбачених умовами кредитного договору № 006 від 22 квітня 2011 року. Разом з тим, додатковою угодою від 28 грудня 2012 року до даного договору розмір кредитних зобов'язань було змінено шляхом збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 22% до 25% річних, про що її повідомлено не було, у зв'язку з чим порука вважається припиненою.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, їх представника, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року між ПАТ "Укрінбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 006, відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит на споживчі потреби на умовах невідновлюваної кредитної лінії на термін з 22 квітня 2011 року по 21 квітня 2016 року з лімітом заборгованості 100 000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за даною угодою між ПАТ "Укрінбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 22 квітня 2011 року (а.с.5-11, 17-18).

Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умовами укладених між сторонами договорів.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно із п. 5.3.2 кредитної угоди позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі у порядку, визначеному договором. Повернення кредиту відбувається шляхом перерахування коштів позичальником на рахунок, вказаний в п.5.1.3 Угоди (п.3.5.1 Угоди).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач свої зобов'язання по укладеній із ОСОБА_1 кредитній угоді виконав належним чином, надав останньому кредит в розмірі 100 000 грн., що відповідачем не заперечується.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів у відповідності до графіку зменшення ліміту заборгованості по кредитній лінії, що є додатком № 1 до угоди (а.с.12), не виконував належним чином, у зв'язку з чим утворилася прострочена кредитна заборгованість.

У зв'язку із зазначеними обставинами, 22 січня 2016 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_4 було направлено відповідачам вимогу про дострокове погашення всієї заборгованості за договором на загальну суму 49 248,02 грн. (а.с.19-20).

Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із розрахунком позивача станом на 29 березня 2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по тілу кредиту та відсотках за його користування за кредитною угодою № 006 від 22 квітня 2011 року складає: 1 825 грн. строкової кредитної заборгованості, 33 561,28 грн. простроченої кредитної заборгованості, 676,79 грн. строкових процентів за кредитом, 2 933,23 грн. прострочених процентів за кредитом, всього 38 996,30 грн.

Вказана сума боргу визнається відповідачем ОСОБА_1, вимоги в цій частині до останнього заявлені в межах строку позовної давності, є підставними та підлягають до задоволення.

Окрім того, згідно із розрахунком позивача до сплати відповідачу нараховано пеню у відповідності до п.п. 7.3, 7.4 ст. VII кредитної угоди за період з 29 березня 2015 року по 28 березня 2016 року за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 11 743,18 грн. та за несвочасне погашення процентів за кредитом в сумі 808,73 грн. (а.с.80-81).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідачем ОСОБА_1 в ході судового розгляду заявлено про застосування спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення з нього пені.

Як вбачається із розрахунку основного боргу та виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 (62-66, 78), останнє погашення ним заборгованості за кредитом відбулося 16 листопада 2015 року. Позивач скористався своїм правом на звернення до суду із вимогою про стягнення пені на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту 14 квітня 2016 року, що вбачається із відмітки органу поштового зв'язку (а.с.33). Отже, до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягає сума пені в межах строку позовної давності в 1 рік - з 14 квітня 2015 року по 14 квітня 2016 року в розмірі 11 367,94 грн., у стягненні пені за період з 29 березня по 13 квітня 2015 року в сумі 375,24 грн. слід відмовити.

Вимога про стягнення пені за несвочасне погашення процентів за кредитом в розмірі 808,73 грн. не підлягає до задоволення, адже, як вбачається із розрахунку сплати процентів по кредиту, останнє погашення відповідачем ОСОБА_1 відсотків відбулося 11 листопада 2013 року, перебіг позовної давності щодо стягнення пені розпочався з 12 листопада 2013 року, а тому станом на момент звернення до суду - 14 квітня 2016 року позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені на суму прострочених процентів.

Водночас, заява відповідача ОСОБА_1 про зменшення розміру пені за порушення строків сплати тіла кредиту на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України є безпідставною, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойкиможе бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач мотивує вказану заяву тим, що прострочка сплати ним платежів з грудня 2015 року виникла з вини банку, у зв'язку з ліквідацією філії банку, де він здійснював погашення заборгованості, та не повідомлення його про порядок подальшої сплати боргу. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості по тілу кредиту, прострочка платежів відповідачем мала місце і до грудня 2015 року, в договорі чітко вказано рахунки для обліку заборгованості по кредиту та сплати процентів, а також обов'язок позичальника по погашенню кредиту, сплата коштів могла здійснюватись ним і іншим шляхом, окрім як через відділення банку, а тому вказані заперечення не беруться до уваги судом.

Розмір пені не перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, доказів скрутного майнового становища ОСОБА_1 та наявності інших обставин, які мають істотне значення, ним не подано, а тому підстави для зменшення розміру пені за порушення строків сплати тіла кредиту відсутні.

Разом з тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат солідарно із ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1.2 договору поруки від 22 квітня 2011 року, укладеного між ПАТ "Укрінбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поручитель зобов'язується нести перед кредитором солідарну з боржником відповідальність за невиконання останнім зобов'язань за кредитною угодою № 006 від 22 квітня 2011 року.

Відповідно до умов даної кредитної угоди позичальник сплачує банку проценти в розмірі 22% річних (п.3.4.1).

Разом з тим, додатковою угодою від 28 грудня 2012 року, укладеною між ПАТ "Укрінбанк" та ОСОБА_1, з 28 грудня 2012 року розмір процентів збільшено до 25% річних (а.с.15-16).

Отже, збільшено обсяг відповідальності поручителя і доказів повідомлення ОСОБА_2 та її згоди на збільшення відсоткової ставки за кредитом позивачем не подано.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Внесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15 та є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи наведене, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором від 22 квітня 2011 року № 006, суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь ПАТ "Укрінбанк" заборгованості за вказаним договором на загальну суму 50 364,24 грн., з якої: 1 825 грн. строкової кредитної заборгованості, 33 561,28 грн. простроченої кредитної заборгованості, 676,79 грн. строкових процентів за кредитом, 2 933,23 грн. прострочених процентів за кредитом та 11 367,94 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 1 346,31 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 258, 267, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 553, 559, 599, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" (04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, буд 10-А, ) 50 364 (п'ятдесят тисяч триста шістдесят чотири) грн. 24 коп. заборгованості за кредитним договором № 006 від 22 квітня 2011 року та 1346 (одна тисяча триста сорок шість) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба