Справа № 635/4951/16-ц
Провадження № 2/635/2367/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі Сайко А.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2016 року був задоволений її позов до ОСОБА_3 і з відповідача на її користь були аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 580 гривень щомісячно, починаючи з березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Їх син має ряд захворювань, у тому числі дисплазія тазостегенних суглобів, у звязку з цим потребує лікування та обстеження. Тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в сумі 745 грн. щомісячно, до одужання дитини або до досягнення дитиною повноліття, а також одноразові витрати за травень 2016 року в сумі 2289 грн.

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, пояснила, що з відповідачем спільно не проживають з березня 2016 року, мешкає разом зі своїми батьками, які є пенсіонерами, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, вона не працює, оскільки доглядає дитину до трьох років, отримує соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісячно. Неповнолітня дитина ОСОБА_4, 01 листопада 2014 року має ряд захворювань, у тому числі диспланзія тазостегенних суглобів, у звязку з цим потребує лікування та обстеження. Згідно медичних довідок, які містяться у матеріалах справи, дитині призначені масажні процедури, які не є безкоштовними.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що він не в змозі виплачувати додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у звязку з тим, що у нього зараз немає постійної роботи, він на теперішній час не працевлаштований, мешкає разом з батьками, які є пенсіонерами, має нерегулярний заробіток в розмірі 1200 гривень в місяць.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У ст.150 Сімейного Кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичних та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно з вимогами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, 01 листопада 2014 року, батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с.12).

Встановлено, що фактично дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує.

Також в судовому засіданні встановлено, що дитина сторін - ОСОБА_4, 01 листопада 2014 року мешкає з матір'ю ОСОБА_1, що також визнається сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що дитина має ряд захворювань, у тому числі - дисплазія тазостегенних суглобів, у зв'язку з чим потребує лікуванння та обстеження, що підтверджується консультативними висновками, довідками з «Інституту патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_5 НАМН України» та констультаційним висновком невролога Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська дитяча лікарня №5» (а.с.13-18).

Суду надані медичні документи, які свідчать про хворобу ОСОБА_4, а також чеки на придбання ліків відповідно до призначень лікарів.

При визначенні розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, судом враховуються наступні істотні умови, які мають значення для вирішення справи.

З пояснень позивача судом встановлено, що вона не працює, доглядає дитину до трьох років та отримує соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісячно.

Судом також встановлено, що відповідач не працює, має нерегулярний мінливий дохід, який зі слів відповідача в середньому складає не більше ніж 1200 гривень на місяць, будь-яких доказів щодо отримання відповідачем доходу в іншому розмірі сторонами не надано.

Зі слів відповідача встановлено, що він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами.

Однак, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку нести додаткові витрати на утримання хворої дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 745 грн. щомісячно до одужання дитини або до досягнення дитиною повноліття, а також одноразові витрати за травень 2016 року у сумі 2289 грн.

Оскільки, у відповідності з вимогами ЗУ "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду була звільнена від оплати судового збору, судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп., у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.180-185 СК України, керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 745 (сімсот сорок пять) грн. щомісячно, починаючи з 16 червня 2016 року і до одужання дитини в період досягнення дитиною повноліття, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, одноразові витрати на лікування сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за травень 2016 року у розмірі 2289 (дві тисячі вісімсот девять) грн. на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п"ятсот п"ятдесят одна) грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Суддя Н.Л.Панас