Справа № 570/1195/16-ц
Номер провадження 2/570/627/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

при секретарі Беднарчук Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що початку липня 2015 року між ним і ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти в сумі 2 тис. доларів США. Погашення відповідачем позики за умовами договору повинно було здійснюватись до 31 грудня 2015 року. Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, підписаній ОСОБА_2 В середині грудня 2015 року відповідач повернув позивачу позику у вказаній сумі та отримав оригінал згаданої розписки. В подальшому 24 грудня 2016 року отримані від ОСОБА_2 гроші були вилучені у позивача за його місцем проживання під час проведення обшуку в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Вважаючи, що відповідач не виконав свого зобовязання за позикою, просив стягнути з нього 2 тис. доларів США, еквівалентних згідно курсу НБУ 52 тис. 160 грн.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат ОСОБА_3 предявлені вимоги підтримав повністю, з підстав та обґрунтувань наведених в позовній заяві. Пояснив, що сторони уклали договір позики, оформлений розпискою. Відповідач отримав від позивача згадану суму коштів та зобовязався повернути суму боргу до кінця грудня 2015 року. В середині грудня 2015 року відповідач повернув позивачу позичені кошти, однак у звязку із їх подальшим вилученням, представник позивача вважає, що відповідач не виконав своє боргове зобовязання. Просив задовольнити позов та стягнути вказану суму як борг за договором позики.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно в липні 2015 року він позичив у позивача 2 тис. доларів США, які зобов'язався повернути до 31 грудня 2015 року. Вказав про виконання ним в середині грудня (до 24 грудня) 2015 року свого зобовязання щодо повернення позики, що підтверджується наявністю у нього оригіналу згаданої розписки. Зазначив, що подальше вилучення у позивача коштів органом досудового розслідування не може бути підставою для встановлення невиконання чи неналежного виконання ним своїх зобовязань. Просив відмовити в позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що у позов слід відмовити.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 11 липня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику - грошові кошти в розмірі 2 тис. доларів США зі строком погашення до 31 грудня 2015 року. Наведені обставини сторонами не оспорювались. Дійсність вказаної розписки під сумнів не ставилася, в судовому порядку неналежність такої розписки не встановлено.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому суд також враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13).

Із пояснень як представника позивача так і відповідача вбачається, що в подальшому, в середині грудня 2015 року ОСОБА_2 повернув позивачу позику у вказаній сумі та отримав оригінал згаданої розписки. Наявність у боржника повернутої йому кредитором розписки про отримання в борг грошових коштів - засвідчує повернення суми позики. Доводи представника позивача та наведені у позові про невиконання та/або неналежне виконання відповідачем зобов'язання за договором позики суд вважає недостатньо обґрунтованими. Сам по собі факт вилучення у позивача 24 грудня 2016 року отриманих від ОСОБА_2 грошей, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, не вказує на невиконання ОСОБА_2 зобов'язання в розумінні ст. 529 ЦК України. За вказаних обставин грошові знаки використовувались як засіб погашення грошового боргу, а не виконували роль речей та/або товару, а положення частини першої статті 1049 ЦК України містять вимоги щодо кількості саме речей того ж роду та такої ж якості, а не щодо таких ознак грошей. Також враховується, й те, що рішення щодо вилучених грошей приймається в рамках кримінального судочинства. Тому вимога про стягнення грошових коштів є передчасною та такою, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 529, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.