Справа № 226/1580/16-ц
Провадження № 2/226/693/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2016 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

при секретарі Пікало К.І.,

за участю представника позивача за договором адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Мирноградської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання особи наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення (квартири),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Мирноградської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання особи наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення (квартири).

В обґрунтування вимог зазначила, що наймачем квартири № 4 будинку № 2 у провулку Парковому в м. Мирнограді, яка перебуває у комунальній власності, є її племінниця ОСОБА_5 не зважаючи на те, що остання знялась з реєстрації в цій квартирі.

07.02.2007 року ОСОБА_5 зареєструвала її та її доньку ОСОБА_4 у вказаній квартирі як членів сім'ї наймача. З того часу вони всі постійно проживали у квартирі та вели спільне господарство.

23.04.2008 року ОСОБА_5 знялася з реєстрації в квартирі та виїхала на постійне проживання до Італії, а вона разом з донькою залишилась мешкати у квартирі.

Так, мешкаючи у зазначеній квартирі до цього часу, вона сплачує комунальні послуги, виконує ремонтні роботи, це єдине місце її проживання та будь-якого іншого житла в неї немає.

В серпні 2016 року вона звернулась до виконкому міськради з метою укладення саме з нею договору найму замість попереднього наймача, однак їй було відмовлено з причини того, що вона не є членом сім'ї наймача в розумінні ст. 64 ЖК України. В той самий час, вони постійно проживали в квартирі у певний період, вели спільне господарство, тобто фактично вона була членом сім'ї ОСОБА_5 та, на її думку, має право вимагати визнання її наймачем квартири.

ОСОБА_3 просить суд встановити факт спільного проживання та ведення з ОСОБА_5 спільного господарства в період з 07.02.2007 року по 23.04.2008 року у квартирі № 4 будинку № 2 у пров. Парковому в м. Мирнограді, а також визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення (квартири) за адресою: м. Мирноград, пров. Парковий, 2/4.

В судовому засіданні 06.10.2016 року позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, також пояснила, що з племінницею ОСОБА_5 жила разом у вказані квартирі з 2000 року, зареєструвалася в 2007 році. ОСОБА_5 в 2008 році вийшла заміж в м. Москві, оскільки зимою 2007-2008 років там працювала, потім в січні 2008 року приїхала додому, а в квітні 2008 року знялася з реєстрації в м. Мирнограді та поїхала з чоловіком до Італії, щоб залишитися там назавжди. Більше вони не бачились та зв'язок між собою з того часу не підтримують. Доказів виїзду племінниці за кордон та даних про підстави такого виїзду у неї немає, як само немає й документів, що підтверджують родинні відносини між ними як тітки і племінниці відповідно. В подальшому ОСОБА_3 просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити її вимоги, про що подала суду відповідну заяву.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні також підтримав вимоги ОСОБА_3 та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач у вересні 2016 року повторно зверталася до виконавчого комітету Мирноградської міської ради, але вже не до Центру надання адміністративних послуг, а до Управління комунальної власності, їй було усно відмовлено у задоволенні її вимог. Їй було сповіщено, що визнання факту спільного мешкання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 в 2007-2008 роках для визнання її основним наймачем буде замало, що вона має звернутися до суду. В той самий час письмової відповіді вказаного вище змісту немає.

Представник відповідача виконавчого комітету Мирноградської міської ради на підставі довіреності ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що наймачем квартири за адресою: м. Мирноград, пров. Парковий, 2/4, дійсно є ОСОБА_5, квартира перебуває у комунальній власності. Позивачем ОСОБА_3 до Центру надання адміністративних послуг в м. Мирнограді був направлений пакет документів про надання згоди на зміну договору найму жилого приміщення, однак їй було відмовлено в цьому на підставі того, що вона не є членом сім'ї наймача в розумінні ст. 64 ЖК України та відсутня згода наймача на таку зміну. ОСОБА_5 була знята з реєстрації 23.04.2008 року та вибула на інше постійне місце проживання, тобто фактично припинила житлові правовідносини за вказаною вище адресою. Коли позивач у вересні 2016 року звернулась до Управління комунальної власності Мирноградської міської ради, їй було усно відмовлено у задоволенні її вимог з тієї ж підстави відсутності даних про те, що вона є членом сім'ї основного наймача. В той самий час, її звернення повинно було розглядатися на засіданні комісії з наданням відповідного висновку, чого зроблено не було. В разі, якщо б позивач надала документ, що підтверджує її статус як члена сім'ї основного наймача в розумінні ст. 64 ЖК України, виконавчим комітетом ради було б прийняте позитивне рішення з питання зміни договору найму житлового приміщення.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що протоколом № 9 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету шахти ім. Г.М. Димитрова від 08.05.1997 року затверджений протокол № 4 від 07.05.1997 року, яким ОСОБА_5 набула статус основного наймача квартири № 4 будинку № 2 у пров. Орджонікідзе (нині Парковому) м. Димитрова (нині Мирнограду) внаслідок смерті своєї бабусі ОСОБА_6 (а.с. 7). Витяг з протоколу затверджений рішенням № 176 від 21.05.1997 року.

Згідно з довідкою з місця проживання, про склад сім'ї та прописку, виданою 07.09.2016 року за № 726 виконавчим комітетом Мирноградської міської ради, ОСОБА_3 постійно з 07.02.2007 року мешкає за адресою: м. Мирноград, пров. Парковий, 2/4 (а.с. 8). Разом з нею в квартирі мешкає її дочка ОСОБА_4. Наймачем квартири є ОСОБА_5, яка мешкала в квартирі з 07.02.1997 року та була знята з реєстраційного обліку 23.04.2008 року. ОСОБА_3 зазначена в довідці як тітка ОСОБА_5

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Центру надання адміністративних послуг у м. Мирнограді щодо отримання згоди на зміну договору найму жилого приміщення, але відповіддю виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 18.08.2016 року № 04/02-42ж-0752 подані документи їй були повернені для усунення недоліків надання документів, передбачених ст.ст. 64, 103 ЖК України. Після усунення недоліків їй запропоновано повторно звернутися до Центру для отримання адміністративної послуги (а.с. 9). Дана відповідь позивачем оскаржена не була, повторно ОСОБА_3 до Центру надання адміністративних послуг у м. Мирнограді не зверталася.

Разом з тим, представником позивача зазначалося, що ОСОБА_3 зверталася до Управління комунальної власності міської ради у вересні 2016 року, але підтверджень цього звернення та відповіді на нього, а саме відмови у вимогах позивача, суду надано не було.

Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком

випадків, передбачених законом.

Частина перша ст. 106 ЖК України встановлює, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

З огляду на положення ч. 2 ст. 64 ЖК України позивач ОСОБА_3 не є членом сім'ї наймача ОСОБА_5, оскільки не є для останньої дружиною, дитиною або одним з батьків. В той самий час, вказаною нормою закону визначено, що членом сім'ї наймача може бути визнана й інша особа, якщо вона постійно проживає разом з наймачем і веде з ним спільне господарство.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що весь час її мешкання у квартирі до моменту відїзду ОСОБА_5 за кордон та зняття її з реєстраційного обліку 23.04.2008 року вони з останньою постійно жили разом, вели спільне господарство і піклувались одна про одну. При цьому позивач початком такого періоду зазначає 07.02.2007 року день, коли вона була зареєстрована у квартирі, хоча фактично вона жила там довгий період і до цієї дати.

Відповідно до наданих суду позивачем копій квитанцій, вона сплачує комунальні послуги та інші платежі щодо вказаної вище квартири (а.с. 10-12).

Твердження позивача про постійне проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 у вказаний період підтверджуються й показами опитаних судом свідків.

Так, свідок ОСОБА_7 06.10.2016 року в судовому засіданні показала, що знайома з позивачем ОСОБА_3 дуже давно, з дитинства останньої. З 2000 року до 2007 року позивач мешкала у квартирі в пров. Парковому з ОСОБА_5, в 2007 році прописалася там. Наталія періодично їздила до м. Москви на заробітки, в потім в квітні 2008 року уїхала жити до Італії, для чого виписалася з квартири. В проміжках часу між своїми поїздками до м. Москва вона жила з ОСОБА_3, вони вели спільне господарство,разом придбавали продукти харчування, разом харчувалися, разом утримували квартиру та робили всі справи в квартирі. Наталія казала, що квартира їй не потрібна і що ОСОБА_3 може робити з нею все, що хоче. Після квітня 2008 року вона не бачила ОСОБА_5 та не спілкувалася з нею.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 06.10.2016 року показала, що родину позивача ОСОБА_3 знає з 1998 року, родина дружня. ОСОБА_9 ОСОБА_5 у 2008 році уїхала до Італії та Любов залишилася одна в квартирі. В цій квартирі у провулку Парковому позивач мешкає з моменту їх знайомства і до цього часу. Вона була присутня, коли ОСОБА_3 проводжала ОСОБА_5 до Італії, коли вони збирали речі, прощалися. До цього вона часто бувала у них, їй було зрозуміло, що у ОСОБА_3 і ОСОБА_5 спільний побут та спільне господарство, вони всі справи у квартирі робили разом, були близькі між собою. ОСОБА_5 не хотіла жити тут, періодично їздила до м. Москви працювати, там познайомилася з чоловіком, за якого в подальшому й вийшла заміж та разом з ним уїхала на постійне місце мешкання за кордон. При цьому сказала, що не повернеться додому, і більше вона ОСОБА_5 не бачила і не спілкувалася з нею.

Отже, оцінивши докази окремо і в сукупності, суд вважає достовірно встановленим той факт, що позивач ОСОБА_3 постійно, зокрема з 07.02.2007 року по 23.04.2008 року проживала з наймачем житла ОСОБА_5 за адресою: м. Димитров (нині Мирноград), пров. Орджонікідзе (нині Парковий) АДРЕСА_1 та вела з нею спільне господарство, що, у свою чергу, наділило позивача законними правами та обовязками члена сім'ї наймача житлового приміщення. Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом встановлення факту постійного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у період часу з 07.02.2007 року по 23.04.2008 року.

Щодо вимоги позивача про визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення (квартири) суд зазначає наступне.

Задовольняючи позов в частині встановлення факту постійного проживання та ведення спільного господарства осіб, суд фактично встановлює статус ОСОБА_3 як члена сім'ї ОСОБА_5, що наділяє її правом на підставі судового рішення звернутися до відповідача із вимогою надання згоди на зміну договору найму житлового приміщення. При цьому суд враховує, що позивачу не було відмовлено у наданні такої згоди, а лише були повернені документи для надання доказів, що вона є членом сім'ї наймача в розумінні ст. 64 ЖК України, та розяснене право повторного звернення. Посилання представника позивача на усну відмову Управління комунальної власності позивачу з розясненням, що визнання факту спільного мешкання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 в 2007-2008 роках для визнання її основним наймачем буде замало, суд не може брати до уваги, оскільки позивачем не підтверджені жодними доказами ані факт звернення до Управління комунальної власності, ані факт відмови управління та надання ним вищевказаного розяснення.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд вбачає, що з боку відповідача виконавчого комітету Мирноградської міської ради відсутнє порушення прав ОСОБА_3, оскільки їй не було відмовлено у задоволенні вимоги, а лише були визначені умови, за яких згода на зміну договору найму житлового приміщення буде надана та право позивача буде реалізоване. Крім того, суд враховує, що в судовому засіданні 04.11.2016 року представник відповідача визнала позовні вимоги та розяснила, що в разі, якщо б позивач надала документ, що підтверджує її статус як члена сім'ї основного наймача в розумінні ст. 64 ЖК України, виконавчим комітетом ради було б прийняте позитивне рішення з питання зміни договору найму житлового приміщення.

З огляду на положення ч. 1 ст. 106 ЖК України ОСОБА_3 має право вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, якщо останній втратив право на жиле приміщення, для чого їй належить звернутися до відповідача та надати докази на підтвердження того, що вона є членом сім'ї ОСОБА_5 Таким чином, враховуючи відсутність спору між сторонами та, поперед все, відсутність порушеного права позивача, яке має захищати суд, у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення (квартири) належить відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 64, 103, 106 ЖК України, керуючись ст.ст. 3, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у період часу з 07.02.2007 року по 23.04.2008 рокуза адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення надрукований та підписаний в нарадчій кімнаті 07.11.2016 року.

Суддя: В.С. Салькова