Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 311/2402/16-ц Головуючий у 1 інстанції Кочева І.В.
Номер провадження 22-ц/778/4308/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

Трофимової Д.А.,

За участю секретаря : Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_3 на дії державного виконавця Василівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юрової Анастасії Андріївни, за участю Василівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та стягувача - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Василівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юрової А.А., за участю Василівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та стягувача - ОСОБА_5

В обґрунтування скарги зазначав, що за виконавчим листом №2/311/2614/2005, виданому 10 грудня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення на користь стягувача - ОСОБА_5 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 липня 2005 року до досягнення дитиною повноліття, відкрито виконавче провадження 05 квітня 2016 року після подачі заяви стягувача про примусове стягнення аліментів 04 квітня 2016 року.

24 травня 2016 року боржник звернувся до відділу виконавчої служби та просив повідомити йому розмір заборгованості по аліментам, просив здійснювати стягнення аліментів з нього з його заробітної плати та надав до заяви довідку з місця роботи про розмір заробітку.

09 серпня 2016 року боржник отримав розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем, в якому вказано, що за період з 24 березня 2013 року по 01 липня 2016 року боржник має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40 027 грн. 54 коп. З вказаним розрахунком заборгованості боржник не згоден, оскільки він здійснений на підставі показника середньої заробітної плати, тоді як на думку боржника, відповідно до положень ч.2 ст.195 СК України, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів мав здійснюватися, виходячи з розміру заробітку, який отримував боржник на час здійснення розрахунку, оскільки він з 20 травня 2016 року працює слюсарем в КП «Славута» та отримує заробітну плату в сумі 1 450 грн., про що надавав державному виконавцю довідку про розмір заробітної плати. Державним виконавцем після отримання відомостей про працевлаштування боржника не здійснено дій щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Крім того, 10 серпня 2016 року боржник добровільно сплатив 450 грн. стягувачу. Також боржник вказував, що він не ухилявся від обов'язку по утриманню дитини, він постійно утримував сина та надавав йому батьківське піклування і належне утримання. Важливими обставинами для встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів боржник вказував на його взаємовідносини зі стягувачем, з якою після реєстрації шлюбу спільно проживали по жовтень 2005 року, проте шлюб подружжя не розірвало.

У 2005 році ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина та отримала судове рішення. З листопада 2005 року боржник та стягувач проживати спільно з нетривалим припиненням спільного проживання, жили разом по березень 2016 року. Заяву про примусове виконання рішення суду стягувач подала 04 квітня 2016 року, хоча виконавчий лист отриманий був 10 грудня 2015 року.

Боржник вважає, що виконання його обов'язку щодо утримання дитини було визначено фактичним спільним проживанням сім`ї та має бути визнано стягувачем.

На підставі викладеного, скаржник просив суд, скасувати розрахунок його заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юровою А.А. у виконавчому провадженні №50710216 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/311/2614/2005, виданому 10 грудня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення на користь стягувача - ОСОБА_5 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 липня 2005 року до досягнення дитиною повноліття. Також боржник просив зобов'язати державного виконавця зробити розрахунок заборгованості по аліментам, виходячи з його заробітку, отриманого на момент визначення заборгованості.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року скаргу задоволено частково.

Скасовано розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_3, складеного державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юровою А.А. в межах виконавчого провадження №50710216 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/311/2614/2005, виданому 10 грудня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) боржника щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 липня 2005 року до досягнення дитиною повноліття - в частині невірного зазначення розміру заробітку боржника за червень 2016 року та зобов'язати державного виконавця зробити розрахунок заборгованості боржника з зазначенням вірного розміру заробітку за червень 2016 року - у розмірі 1450 грн. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості по аліментах боржник ОСОБА_3 за період з 24.03.2013р. по 01.07.2016р. має заборгованість по аліментах 40 027,54 грн.

Також встановлено, що відповідно до виконавчого листа у справі №2/311/2614/2005, виданого Василівським районним судом Запорізької області 10.12.2015р., судом вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.07.2005р. і до його повноліття.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції застосував норми п.1 ч.2 ст.17, ч.3 ст.74, ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», врахував положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року, та дійшов висновку про наявність спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів. Зазначив, що скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо незаконності дій державного виконавця при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

З даним висновком погоджується і колегія суддів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження. У ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з пп. 2 п.26 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Додатково слід зазначити, що відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Крім того, згідно положень пп.7.13, 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року (далі-Інструкція), розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Боржник не надав інформації про джерела доходів за період з березня 2013р. по квітень 2016р., а тому дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 та складанні відповідного розрахунку відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції.

Задовольняючи частково скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції звернув на це увагу, вірно зазначивши, що у даному випадку існує спір щодо розміру заборгованості по аліментах.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта в частині незаконності дій державного виконавця при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на увагу не заслуговують.

Враховуючи те, що предметом оскарження є розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, з яким не погоджується боржник, заперечуючи наявність такої, останній може звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи те, що розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_3 у розмірі 40 027,54 грн., складений державним виконавцем Василівського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юровою А.А. на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений законами України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність скарги ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця Василівського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юрової А.А., що не позбавляє права ОСОБА_3 на звернення до суду з позовом про визначення розміру заборгованості по аліментах.

Скасування судом першої інстанції розрахунку в частині суми заробітної плати боржника за червень 2016 року жодним чином не вплинуло на загальний розмір заборгованості, а лише усунуло технічну помилку державного виконавця, оскільки у останнього на час складання розрахунку була наявна довідка про заробітну плату ОСОБА_3, відповідно до якої заробітна плата за червень 2016 року склала 1 450,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: