У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" на рішення Кузнецовського міського суду від 30 травня 2016 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" до ОСОБА_1 про стягнення цільового внеску,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду від 30 травня 2016 року Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Енергетик" (далі - ОК "ЖБК Енергетик") відмовлено в задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення цільового внеску.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача покликався на його незаконність і необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального й матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про помилковість тверджень суду, які обґрунтовані вимогами ст.ст.2,4 Закону України "Про кооперацію", що сплата цільових внесків повинна будуватись виключно на добровільних засадах, а не в судовому порядку. Відповідно до п. 6.3.3. Статуту ОК "ЖБК Енергетик" асоційовані члени кооперативу зобовязані у встановлений законом строк вносити внески (вступні, пайові, членські, цільові та інші), передбачені Статутом та іншими документами кооперативу і затвердженими відповідними органами.

Вважає, що посилання суду на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року є безпідставним, оскільки дана ухвала та рішення місцевого суду в частині визнання майнового права за відповідачем скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 1 червня 2016 року.

Натомість суд першої інстанції не дав належної оцінки Статуту кооперативу щодо прав та обовязків членів кооперативу, рішенню загальних зборів членів кооперативу № 66 та договору про пайову участь. Ураховуючи, що позивач не має права отримувати прибуток від своєї діяльності, єдиним джерелом погашення заборгованості є внески членів (асоційованих членів) кооперативу. Передача у власність відповідачу квартиру можлива лише після того, як вона внесе у кооператив всі свої внески, не лише пайові, а й інші, в тому числі і цільові. Оскільки відповідач не повністю виконала свої статутні зобовязання перед кооперативом в частині сплати цільового внеску, тому таке стягнення має відбутись у судовому порядку.

Хибними вважає висновки суду, що у майнових питаннях між сторонами перевагу має договір про дольову участь у будівництві житла. У даному випадку встановлення цільових внесків для асоційованих членів кооперативу повязане із необхідністю погашення кредиторської заборгованості, завершенням будівництва будинку та його здачі в експлуатацію. Суд лише вибірково тлумачив умови Статуту кооперативу, що діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами, надаючи перевагу окремим його положення на користь відповідача, чим порушив вимоги ст.ст. 5, 10 ЦПК України.

На його думку, суд не дав правової оцінки Статуту ОК "ЖБК Енергетик", Закону України "Про кооперацію" та відповідним договірним умовам сторін, вийшовши за межі позовних вимог та на порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не врахував положень матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не з'ясував та не перевірив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, чим порушив правила ч. 4 ст. 338 ЦПК України.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є асоційованим членом ОК "ЖБК Енергетик" згідно з протоколом загальних зборів кооперативу №33 від 24 березня 2008 року (а.с. 60-60, зв.). 21 березня 2008 року між ними укладено договір №132 про пайову участь у будівництві двокімнатної квартири №132 загальною площею 55, 64 кв.м у житловому будинку в мікрорайоні Вараш у м. Кузнецовськ. За умовами договору відповідач повністю сплатила на користь ОК "ЖБК Енергетик" передбачені договором грошові кошти за будівництво квартири, проте житло в обумовлені договором строки їй не було передано.

Ця обставина, а також те, що ОСОБА_1 виконано договірні обовязки з метою отримання квартири №132 в будинку №43 мікрорайону Вараш у м. Кузнецовськ, в звязку з чим останнього зобовязано видати їй довідку про членство у кооперативі та про повну сплату пайового внеску в розмірі попередньої вартості квартири відповідно до договору №132 про пайову участь у будівництві житла від 21 березня 2008 року стверджуються рішенням Кузнецовського міського суду від 23 листопада 2015 року.

Рішення суду першої інстанції набрало законної сили з моменту проголошення 21 січня 2016 року Апеляційним судом Рівненської області своєї ухвали, якою його залишено без змін (а.с. 146-148, зв.).

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

25 квітня 2016 року загальними зборами ОК "ЖБК Енергетик" прийнято рішення, що оформлене протоколом №66, про встановлення для асоційованих членів кооперативу доплати у виді цільового внеску на погашення кредиторської заборгованості перед підрядними підприємствами, підприємствами, які постачають будівельні матеріали, банками. Зокрема, для ОСОБА_1 визначено їх розмір 222 560 гривень, а строк внесення доплат (цільових внесків) встановлено до 2 травня 2016 року (а.с. 145).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу відмови відповідача виконувати рішення загальних зборів ОК "ЖБК Енергетик" та сплачувати цільові внески.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що цільові внески, як додатковий неузгоджений обовязок, повинні встановлюватися відповідно до закону на засадах добровільності участі особи в кооперативі, а їх сплата може призначатися винятково членам кооперативу, а не асоційованим членам кооперативу, яким є ОСОБА_1

Окрім того, покладення на відповідача обовязку сплатити цільові внески призводить до невизначеності правовідносин сторін та веде до здорожчання заздалегідь передбачуваної договірної вартості житла.

Статтями 2 і 4 Закону України "Про кооперацію" передбачається, що кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Кооперація базується на таких основних принципах:

добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації;

соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва;

рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу один голос);

вільного вибору напрямів і видів діяльності;

демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій;

безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Як правильно зазначено судом, пунктом 6.5. Статуту кооперативу визначено, що відповідальність за порушення зобовязань щодо сплати внесків (вступного, членських, цільових тощо) може встановлюватися рішенням загальних зборів членів кооперативу. Однак визначення у рішенні загальних зборів членів кооперативу права звертатися в суд для стягнення внесків у судовому порядку не є безпосередньо відповідальністю, а належить до використання механізму примусу, що не відповідає засадам добровільності членства особи в кооперативі.

Доводи апеляційної скарги про хибність застосування наведених положень Закону України "Про кооперацію", оскільки суперечать п. 6.3.3. Статуту ОК "ЖБК Енергетик", спростовуються існуванням принципу дії закону в часі, просторі та щодо кола осіб. Так, на відміну від локального нормативно-правового акта, яким є Статут кооперативу, закон очевидно має вищу юридичну силу.

Щодо тверджень позивача про відсутність преюдиційності обставин, що встановлені судовими рішеннями, то зазначені доводи не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року рішення Кузнецовського міського суду від 23 листопада 2015 року та ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року скасовані лише в частині вимог про визнання майнового права на отримання квартири, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Щодо доведеності обставин сплати позивачем внесків у повному обсязі та видачу через це відповідної довідки, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без зміни.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Не можна погодитися як з необґрунтованими і з покликаннями ОК "ЖКБ Енергетик" про неналежність правової оцінки Статуту кооперативу щодо прав та обовязків членів кооперативу, рішення загальних зборів членів кооперативу № 66 від 25 квітня 2016 року та договору про пайову участь №132 від 21 березня 2008 року.

Не заслуговують на увагу і спростовуються правильністю висновків суду й доводи автора скарги про нехтування судом положень Закону України "Про кооперацію" та відповідними договірними умовами сторін, порушення вимог ст.ст.11, 212-214 ЦПК України.

Такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, колегія суддів вважає твердження позивача про порушення судом норм процесуального права.

Так, частина 3 ст. 309 ЦПК України вказує, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Фактів існування таких процесуально-правових порушень ОК "ЖБК Енергетик" не навів, а апеляційним судом їх не було здобуто.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи ОК "ЖБК Енергетик" про необхідність і вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права відповідача як слабшої сторони за договором, є неприйнятними для апеляційного суду.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що норми матеріального права, на застосуванню яких при вирішенні спірних правовідносин наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вимоги ОК "ЖБК Енергетик" без задоволення.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Енергетик" відхилити, а рішення Кузнецовського міського суду від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: