У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова а від 21 березня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виселення жильців,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається із двох житлових кімнат житловою площею 35,5 кв. м, кухні площею 10,8 кв. м та ванної кімнати 1,6 кв. м. У 1998 році зазначений будинок був приватизований ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5Третя особа, ОСОБА_5, прийняла 1/3 частки зазначеного будинку, яка належала ОСОБА_6 на підставі договору дарування. Відповідачі, ОСОБА_3 і

ОСОБА_4, являються зятем та його матір'ю, які не є власниками зазначеного будинку, однак проживають у ньому, чим самим чинять перешкоди у в користуванні її власністю. У зв'язку із наведеним просить суд позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що ОСОБА_3, як чоловік третьої особи, батько зареєстрованих за вказаною адресою неповнолітніх дітей, член сім'ї співвласника має право на проживання АДРЕСА_2. Відсутність письмової згоди з боку іншого співвласника - ОСОБА_2 на вселення, не свідчить про те, що особа, яка вселилась, не набула права користування жилим приміщенням.

Крім того, суди зазначали, що інший співвласник ОСОБА_6 не мав заперечень, оскільки 24 жовтня 2002 року подарував 1/3 частину спірного житла дружині відповідача ОСОБА_7 Позивачем також не доведено того факту, що ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до свого сина.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не надала доказів, які б свідчили про здійснення відповідачем перешкод у володінні, користуванні чи розпорядженні ОСОБА_2 її майном, а факт проживання в зазначеному будинку відповідачів не суперечить вимогам чинного законодавства та жодним чином не порушує її прав.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Залізничного районного суду м. Львова а від 21 березня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виселення жильців, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду

м. Львова а від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна