У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

ЧерненкоВ.А., Журавель В.І., ШтеликС.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту відсутності повноважень на укладення договорів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданої її представником ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала у банку кредит у розмірі - 950 тис. доларів США у вигляді не поновлювальної кредитної лінії.

Вказувала, що в подальшому банком їй було відкрито не поновлювальні мультивалютні лінії в гривні; укладено договір поруки із третіми особами та договір іпотеки з нею. Кредитний договір, зміни та доповнення до нього та іпотечний договір від імені банку було укладено в особі Телеганова М.В., що діяв на підставі довіреності від 4 квітня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1343.

Додаткові угоди № 3 до кредитного договору від 30 листопада 2007 року було укладено від імені банку в особі заступника керуючого філією Панька О.І. на підставі довіреності від 24 липня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2489.

На її думку, зазначені особи, підписуючи кредитні та інші договори від імені банку, не мали достатнього обсягу повноважень на укладення вказаних договорів. Оригінали довіреностей від банку відсутні, а наявні копії довіреностей є нечитабельні і не містять доказових ознак, а тому у зазначених осіб не було повноважень на укладення правочинів від імені банку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 2 грудня 2015 року, позовну заяву залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, дійшли вірного висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Можливість вирішення вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, без вимоги про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у позовному провадженні не передбачено.

За таких обставин, суди вірно дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішеннь не дають підстав для висновку про те, що судами під час розгляду справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П.Штелик