Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3357/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кляшторний В.С.
Є.У.№ 336/1131/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Пільщик Л.В.,

Сапун О.А.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ СК «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 19 жовтня 2012 року уклав з ПАТ СК «Інгосстрах» договір страхування від нещасного випадку № ZPS2NS129J23N. 21 вересня 2015 року на дачі, яка знаходиться в сільській місцевості, де відсутні телефонний зв'язок, лікарня і автобусне сполучення, він отримав тілесні ушкодження, з приводу яких з 24 вересня 2015 року протягом двох тижнів лікувався в умовах стаціонару, а потім - продовжив лікування амбулаторно. 08 жовтня 2015 року він звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, проте останній відмовив йому у здійсненні такої виплати. Посилаючись на незаконність дій відповідача, просив суд стягнути зі страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 24 000 грн., витрати по оплаті судової медичної експертизи у сумі 240 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Інгосстрах» було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків за № ZPS2NS129J23N. За умовами договору страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику. Страховим випадком за цим договором є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору, які підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). До страхових випадків відноситься ушкодження здоров'я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно додатку №1 до правил страхування, зокрема, пошкодження м'яких тканин тіла. Розмір страхової виплати за таким випадком становить від 250 до 17 500 грн. (п.6.1.2 Договору). Нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулася і внаслідок якої настав розлад здоров'я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження тощо); утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварин або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб (п. 6.2 Договору). Договір діє 12 місяців з 26.10.2012 по 25.10.2013 включно і лонгується на такий же строк, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити. Страховий платіж становить 120 грн., який здійснюється щомісячними регулярними платежами у розмірі 10 грн. з карткового рахунку страхувальника в ПАТ КБ «ПриватБанк». Страхова сума за договором - 25 000 грн. (а.с.5).

Договір неодноразово продовжувався сторонами на новий строк, оскільки жодний із сторін не заявив про його припинення і на виконання умов договору страхування з карткового рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунок страхової компанії з жовтня 2012 року щомісячно перераховувалися страхові платежі по 10 грн. Станом на вересень 2015 року сума платежів становила 230 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами, наданими страховою компанією в засіданні апеляційного суду.

Як вбачається із виписного епікризу історії хвороби №3269 від 07.10.2015 р.КУ «Запорізька клінічна лікарня №2» ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні лікарні з 24.09.2015 р. по 07.10.2015 р. з діагнозом інфікована забита рана лівого стегна, гнильна флегмона. Зі слів хворого, 21 вересня 2015 р. в побутових умовах на дачі отримав травму лівого стегна від свійської тварини (удар рогами). За медичною допомогою не звертався, не лікувався. Самостійно звернувся у поліклініку, де був оглянутий хірургом і направлений на госпіталізацію. 24.09.2015 р. було проведено розкриття анаеробної флегмони лівого стегна, 12.10.2015 року - накладення вторинних швів (а.с. 12).

За висновком спеціаліста КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №18/А від 21.01.2016р. інфікована рана верхньої третини лівого стегна з розвитком флегмони лівого стегна, з подальшим хірургічним видаленням у ОСОБА_4 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров'я. Тривалість лікування в міській клінічній лікарні обумовлена несвоєчасним зверненням ОСОБА_4 за медичною допомогою.

8 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням страховика у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3 відмовлено з підстав порушення строків повідомлення про настання страхового випадку, а також у зв'язку з тим, що подія не визнана страховою - не входить у перелік пошкоджень, зазначених у п.6.1.2 Договору страхування.

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням страховика від 17 і 30 травня 2016 року йому призначено страхове відшкодування у розмірі 325 грн. і 425 грн., а всього 750 грн., виплата якого проведена 17 і 30 травня 2016 року.

Факт зарахування вказаної суми коштів на картковий рахунок позивача підтверджується відповідними письмовими доказами, наданими представником відповідача в засідання апеляційного суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що страховик виконав свої зобов'язання за договором страхування, сплативши потерпілому після надання останнім необхідних документів страхове відшкодування у розмірі, передбаченому договором і Правилами добровільного страхування від нещасних випадків. Підстав для стягнення зі страхової компанії 24 000 грн. страхового відшкодування і 100 000 грн. морально шкоди по справі не встановлено, оскільки права позивача не порушувалися.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування страховик зобов'язується в разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику страхове відшкодування, а страхувальник зобов'язаний сплатити страховий платіж та виконувати інші умови договору.

Пунктом 6.1. укладеного між сторонами Договору добровільного страхування від нещасних випадків № ZPS2NS129J23N передбачено, що страховим випадком вважаються подія, яка сталася внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами (медичними закладами, судом, тощо.)

Відповідно до Правил добровільного страхування від нещасних випадків, затверджених головою правління ПРАТ СК «Інгосстрах» 18 червня 2014 року, розмір страхової суми, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку визначається у розмірі, передбаченому в Таблиці №1.

Згідно ст. 58 п. а) Таблиці №1 «Ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам», розмір страхової виплати при ушкоджені м'яких тканин кінцівок, що призвели після загоєння до утворення рубців площею від 2 кв.см до 5 кв.см або довжиною 5 см і більше , становить від 3% (а.с. 32).

За умовами договору страхування максимальний розмір страхової суми визначений сторонами 25 000 грн. За п.6.1.2 Договору і ст.58 п.а Таблиці при пошкодження м'яких тканин тіла розмір страхової виплати має становити 3% від страхової суми, тобто 750 грн.

Зважаючи на те, що страхова компанія у травні 2016 року у відповідності з умовами договору і отриманими ушкодженнями виплатила ОСОБА_3 750 грн. страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення зі страхової компанії 24 000 грн. страхової виплати.

Доводи ОСОБА_3 про те, що після хірургічної операції він тривалий час лікувався і отримана ним травма відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, спростовуються вищевказаним висновком експерта, із змісту якого вбачається, що тривалість лікування в міській клінічній лікарні обумовлена не тяжкістю тілесних ушкоджень, а несвоєчасним зверненням ОСОБА_4 за медичною допомогою.

Суд першої інстанції обгрунтовано залишив без задоволення вимоги ОСОБА_3 про відшкодування понесених ним витрат на освідчення в Запорізькому обласному бюро судово-медичних експертиз. Умовами договору страхування таке відшкодування не передбачено.

Крім того, відповідних письмових доказів на підтвердження відповідних витрат і їх суми позивач суду не надавав, у порядку, передбаченому ст.ст.143-144 ЦПК України судово-медична експертиза по справі не призначалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив позивачу у відшкодуванні моральної шкоди являються також неспроможними.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з відмовою страхової компанії у жовтні 2015 року у виплаті страхового відшкодування, а відтак висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди з цих підстав є правильними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вимоги ОСОБА_3 про виплату неустойки за порушення строків виплати страхового відшкодування, а також про збільшення суми страхового відшкодування у зв'язку з тривалим лікуванням і погіршенням стану здоров'я, викладені у додатку до апеляційної скарги 12 липня 2016 року, судом апеляційної інстанції не розглядаються, оскільки за змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. З відповідними позовними вимогами в порядку, передбаченому ст.119 ЦПК України, ОСОБА_3 до суду першої інстанції не звертався і такі його вимоги судом першої інстанції не розглядалися.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: