АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/6806/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13412/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

3 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 22 червня 2000 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб.

25 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках кожний.

Зазначила, що Ѕ частина квартири, придбана відповідачем, є спільною сумісною власністю подружжя і даний факт підлягає визнанню судом, оскільки для придбання цієї частини квартири ОСОБА_4 був отриманий кредит, який до цього часу не повернутий; сплатити грошові кошти від власного імені в рахунок погашення кредиту позивач має бажання, однак, позбавлена можливості, що, як наслідок, порушує її право.

У зв'язку із викладеним та враховуючи заяву про зміну предмета позову, просила суд визнати Ѕ частину АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

25 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_1 - в рівних частках (по Ѕ частці) кожен, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2007 року.

25 грудня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 52 000 доларів США на строк користування 240 місяців, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за його користування в розмірі 9,99 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за Кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках виконати свої зобов'язання за даним договором у повному обсязі.

Згідно п. 1.2 зазначеного вище іпотечного договору, кредит надається позичальнику для придбання у власність житлової нерухомості.

20 червня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1.07122065 від 25 грудня 2007 року , відповідно до якого з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовились змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом. Крім того, сторони домовились викласти Додаток № 1 до кредитного договору (Графік повернення кредиту та сплату відсотків) у новій редакції.

Згідно наданого ПАТ «Платінум Банк» розрахунку заборгованості, станом на 5 серпня 2016 року заборгованість за договором у позичальників перед банком складає 52 423, 45 доларів США.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, згідно вимог ст. 68 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона позбавлена можливості виконати умови договору про іпотечний кредит, що її право на Ѕ частину квартири, придбаної у шлюбі з ОСОБА_7 оспорюється або не визнається відповідачем.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що відповідач не визнає права позивача на спірну квартиру, у правовстановлюючих документах це не зазначено, оскільки право позивача на спірну квартиру ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про невизнання, оспорювання або порушення права позивачки щодо спірної Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

З договору про іпотечний кредит від 25 грудня 2007 року, укладеного між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, вбачається, що остання є солідарним позичальником перед Банком.

Доказів на підтвердження того, що позивач позбавлена можливості оплачувати кошти у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит матеріали справи не містять. З вимогами до Банку позивач не зверталася.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді