Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/2834/15 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
№ провадження 22-ц/778/3620/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Запорізької обласної ради з заявою ОСОБА_2 про приєднання до неї та ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької обласної ради, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Готель Україна» про визнання незаконним розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у ході розгляду справи був уточнений, до Запорізької обласної ради, ОСОБА_2, як голови Запорізької обласної ради, КП «Готель Україна» про визнання незаконним розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

У позові зазначав, що рішенням Запорізької обласної ради № 6 від 26.07.2012 року він був прийнятий на посаду директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, 26 липня 2012 року між ним та Запорізькою обласною радою в особі голови обласної ради був укладений контракт, в подальшому укладалися додаткові угоди до контракту від 01.04.2013 року та від 08.01.2014 року.

20.05.2015 року розпорядженням голови Запорізької обласної ради ОСОБА_2 за № 84-св його було звільнено з посади директора КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором (контрактом), на підставі п.3 ст. 40 КЗпП.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради № 92-св від 26.05.2015 року були внесені зміни до розпорядження № 84-св від 20.05.2015 року в частині визначення дати його звільнення, а саме, зазначено, що звільнення відбувається в перший робочий день після виходу з лікарняного (закриття лікарняного листка). Таким чином, фактично його звільнення відбулося 02.06.2015 року, після закриття ним листка непрацездатності.

Вважає, що його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Запорізької обласної ради № 34 від 24.11.2011 року «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ і закладів, що є об»єктами спільної власності територіальних громад області, укладання та розірвання з ними контрактів», зі змінами, внесеними рішенням № 32 від 26.12.2013 року, зокрема, розпорядження голови обласної ради від 20.05.2015 року № 84-св та від 26.05.2015 року № 92-св про його звільнення не були затверджені на пленарному засіданні обласної ради.

Підставою для звільнення у розпорядженні № 84-св від 20.05.2015 року були зазначені розпорядження голови обласної ради № 6-св від 19.01.2015 року, № 53-св від 25.03.2015 року та № 54-св від 25.03.2015 року, за якими до нього застосовувалися дисциплінарні стягнення у виді догани і які були оскаржені ним у судовому порядку.

Зокрема, розпорядження № 54-св від 25.03.2015 року про застосування догани рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02.12.2015 року, було визнано незаконним та скасовано. Законність двох інших розпоряджень на момент винесення розпорядження від 20.05.2015 року продовжувала перевірятися у судовому порядку.

Із розпорядження № 84-св від 20.05.2015р. не вбачається чи є, на момент його звільнення, склад дисциплінарного проступку, в чому полягає ступінь тяжкості та його вина, як керівника підприємства, оскільки вина, як одна із ознак порушення трудової дисципліни є абсолютною необхідністю для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Тож звільнення зазначених підстав допускається тільки за наявності вини працівника.

Систематичне невиконання ним без поважних причин покладених на нього обов»язків обґрунтовувалося у розпорядженні від 20.05.2015 року посиланнями на доповідну записку начальника управління з питань спільної власності територіальних громад виконавчого апарату обласної ради від 07.05.2015 року та на протокол засідання постійної комісії обласної ради з питань управління об»єктами спільної власності територіальних громад області та житлово-комунального господарства від 14.05.2015 року № 293 стосовно питань виконання фінансових планів.

Посилаючись на незаконність його звільнення, у тому числі на пропуск строку для застосування дисциплінарного стягнення, остаточно просив суд визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Запорізької обласної ради № 84-св від 20.05.2015р. та № 92-св від 26.05.2015р. про звільнення його з посади директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради; поновити його на посаді директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради; стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.06.2015 року по 15.06.2016 року у розмірі 140 102 грн. 95 коп., стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь компенсацію за заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати, відповідно до положень ст.367 ЦПК України.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Запорізької обласної ради № 84-св від 20 травня 2015 року та № 92-св від 26 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Комунального підприємства «Готель Україна»

Стягнуто солідарно із Запорізької обласної ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 140 102 грн. 95 коп. за вирахуванням податків та обовязкових платежів.

Стягнуто солідарно з Запорізької обласної ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто солідарно з Запорізької обласної ради, ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі по 800 грн. 51 коп. з кожного.

В задоволені іншої частини позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяці.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Запорізька обласна рада подала апеляційну скаргу, заяву про приєднання до якої подав ОСОБА_2, який на момент видачі оскаржуваного розпорядження являвся головою Запорізької обласної ради, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Запорізької обласної ради та ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнути на його користь з КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, в решті рішення ним не оскаржується.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Запорізької обласної ради з заявою ОСОБА_2 про приєднання до неї та апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

На підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

У ч.2 ст. 147 КЗпП установлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Такими стягненнями є догана і звільнення( ч.1 ст. 147 КЗпП).

Згідно з роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з»ясовувати, у чому конкретно дістало вияв порушення, що стало приводом для звільнення, та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3,4,7,8 ч.1 ст. 40 КЗпП.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП суд повинен з»ясувати, чи перебував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 зазначеної постанови, із передбачених п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП підстав працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, що встановлені чинним законодавством та не втратили юридичної сили за давністю або не були зняті достроково( ст.. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, та з дня накладання яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Запорізької обласної ради № 6 від 26.07.2012 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради(т.1,а.с.6).

26 липня 2012 року Запорізька обласна рада, як орган управління об»єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Запорізької області, в особі голови обласної ради, та ОСОБА_3, як керівник комунального підприємства «Готель «України», уклали контракт на строк з 26 липня 2012 року по 26 липня 2017 року(т.1, а.с.7).

В подальшому з ОСОБА_3 укладалися додаткові угоди до названого контракту від 01.04.2013 року та від 08.01.2014 року, зокрема, за умовами п.2.5 додаткової угоди № 3 від 08.01.2014 року керівник зобов»язувався забезпечити, у тому числі, виконання показників фінансового плану за звітний період(т.1,а.с.20).

Порядок складання та затвердження фінансових планів комунальних підприємств, що є об»єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, був затверджений рішенням Запорізької обласної ради від 30.05.2013 року № 34(т.1,а.с.226- 231).

Відповідно до положень названого Порядку, фінансовий план підприємства складається за формою на кожен наступний рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році.

Пунктом 9 названого Порядку передбачена можливість внесення не більше двох разів протягом планового року змін до затвердженого фінансового плану підприємства з дозволу уповноваженого органу.

Проект змін до фінансового плану розробляється підприємством та подається для погодження до Уповноваженого органу після закінчення звітного періоду (кварталу) не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Уповноважений орган розглядає запропоновані зміни та приймає рішення про їх погодження або відхилення.

Звіт про виконання фінансового плану підприємство надає Уповноваженому органу щокварталу у строки, встановлені для подання фінансової звітності, разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності за квартал та із зазначенням за окремими факторами причин значних відхилень фактичних показників від планових(п.10).

Як встановлено у засіданні апеляційного суду, розпорядження голови Запорізької обласної ради № 6-св від 19.01.2015 року та № 54-св від 25.03.2015 року про застосування до ОСОБА_3 доган за порушення трудової дисципліни були визнані незаконними та скасовані відповідно рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2015 року та від 29.10.2015 року(т.3,а.с.93-96, т.1,а.с.220-224).

Розпорядження голови Запорізької обласної ради № 53-св від 25.03.2015 року про оголошення ОСОБА_3 догани за невиконання показників фінансового плану за 2014 рік рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2015 року, яке набрало законної сили 01.12.2015 року, незаконним визнано не було.

Таким чином, система у невиконанні позивачем посадових обов»язків, як підстава для його звільнення, обумовлювалася наявністю у нього догани, накладеної розпорядженням № 53-св від 25.03.2015 року.

Судом встановлено, що звільнення позивача на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП обґрунтовувалось невиконанням ОСОБА_3 показників фінансового плану за 1 квартал 2015 року, який пояснення щодо причини неможливості виконання направив до Запорізької обласної ради із запізненням, не 18, як вимагалось у листі від 14.05.2015 року ( т.1, а.с. 200), а лише 20 травня 2015 року, отже на момент винесення розпорядження № 84-св від 20.05.2015 року причини невиконання ним звіту відомі не були.

Розглядаючи спір по суті, суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та встановивши обставини, за яких заплановані показники фінансового плану на 1 квартал 2015 року не були виконані позивачем, а також врахувавши передбачену Положенням можливість внесення протягом року змін до фінансового плану, суд дійшов обґрунтованого висновку, що застосоване до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у виді звільнення не є співмірним з характером порушення, яке сталося за відсутності суб»єктивної провини у цьому позивача, в силу незалежних від нього об»єктивних причин.

З висновком суду про наявність за таких обставин підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі слід визнати обґрунтованим.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду щодо порушення строків застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення, оскільки розпорядження голови Запорізької обласної ради № 84-св від 20.05.2015 року протягом 6 місяців не було затверджено на пленарному засіданні обласної ради.

Вказаний висновок не можна визнати обґрунтованим, враховуючи, що як передбачено п.3.3 Порядку призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ і закладів, що є об»єктами спільної власності територіальних громад області, укладання та розірвання з ними контрактів, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради № 34 від 24.11.2011 року зі змінами, внесеними рішенням № 32 від 26.12.2013 року(т.1,а.с. 72-74), на відміну від розірвання трудових відносин з керівником з ініціативи обласної ради(п.3.5), розірвання трудових відносин з керівником у період між пленарними засіданнями обласної ради з підстав, передбачених, зокрема, ст.. 40 КЗпП, проводиться на підставі розпорядження голови обласної ради, отже вирішення питань звільнення було доручено радою голові зазначеної ради, що не суперечить положенням п.18 ч.6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою врегульовані , зокрема, повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради.

Доводи апеляційної скарги Запорізької обласної ради про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним розпорядження голови Запорізької обласної ради № 84-св від 20.05.2015 року про звільнення заявлені до неналежного відповідача, а саме до ОСОБА_2, як до фізичної особи, оскільки з грудня 2015 року посаду голови Запорізької обласної ради він вже не обіймав, не підтверджуються матеріалами справи, зокрема, змістом та формою поданого позову.

Згідно зі ст.. 235 КЗпП працівникові, поновленому на роботі у зв»язку з тим, що його було звільнено без законних підстав, має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП, порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Між тим, прийшовши до висновку щодо необхідності поновлення ОСОБА_3 на роботі, при ухваленні рішення щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди суд припустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору у цій частині.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у солідарному порядку із Запорізької обласної ради та ОСОБА_2, суд не врахував, що нормами трудового законодавства солідарне стягнення зазначених сум взагалі не передбачено, помилковим є і висновок про те, що КП «Готель «Україна» щодо вказаних вимог не є належним відповідачем, оскільки у період вимушеного прогулу ОСОБА_3 не працював у вказаному підприємстві.

Відповідно до Статуту КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, який затверджено рішенням Запорізької обласної ради № 19 від 26.12.2013 року, зазначене підприємство входить до складу об»єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області. Як передбачено п.8.1 Статуту, управління підприємством здійснюється уповноваженим органом. Безпосереднє керівництво підприємством здійснює його директор, з директором укладається контракт. Директор призначається на посаду і звільняється з посади рішенням Уповноваженого органу. Розірвання трудових відносин з директором у період між пленарними засіданнями обласної ради відбувається з урахуванням порядку, встановленого уповноваженим органом.

Згідно з ч.3 ст. 21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права , обов»язки і відповідальність сторін(у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п.20 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» в компетенції обласної ради знаходиться вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об»єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Згідно ж п.18 ч.6 ст. 55 цього Закону, до компетенції голови обласної ради віднесено вирішення питань, які доручені йому радою, а як передбачено у п.2.3 Порядку призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ і закладів, що є об»єктами спільної власності територіальних громад області, укладання та розірвання з ними контрактів, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради № 34 від 24.11.2011 року зі змінами, внесеними рішенням № 32 від 26.12.2013 року(т.1,а .с. 72-74), контракт з керівником укладається та розривається від імені Запорізької обласної ради, яка здійснює управління об»єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, головою обласної ради.

Отже, виходячи зі змісту названих норм закону, умов Порядку і укладеного з ОСОБА_3 контракту від 26.07.2012 року, в якому Запорізька обласна рада в особі голови Запорізької обласної ради виступала в якості органу управління майном, на підставі вказаного контракту трудові відносини виникли між позивачем, як працівником, та КП «Готель»Україна» Запорізької обласної ради, що належить до комунальної власності, а не з органом управління майном, який уповноважений на укладання такого контракту.

Оскільки трудові правовідносини у ОСОБА_3 склалися саме з КП «Готель «Україна», в якому позивач працював керівником, отже отримував заробітну плату із фонду заробітної плати вказаного підприємства, а не Запорізької обласної ради, то саме з КП «Готель «Україна», як з юридичної особи, що має відокремлене майно, самостійний баланс та рахунки, належить стягнення незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Не можна погодитися і із висновком суду щодо визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 03.06. 2015 року по 15 червня 2016 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.. 27 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяців, що передували звільненню, або за фактично відпрацьований час, якщо він є меншим двох місяців, а коли протягом останніх двох місяців працівник не працював виходячи із виплат за попередні два місяці роботи.

Між тим, визначаючи розмір середнього заробітку, суд виходив із середньоденної заробітної плати позивача за січень-лютий 2015 року, що складала 515, 90 грн., не врахувавши, що ОСОБА_3 був звільнений 02.06.2015 року. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат не за останні два календарних місяці роботи працівника, що передують події, з якою пов»язана виплата, а за попередні два місяці лише у тому разі, коли працівник протягом двох календарних місяців, що передували незаконному звільненню, не працював.

Виходячи ж наданих по справі табелів обліку робочого часу, у квітні 2015 року ОСОБА_3 було відпрацьовано 4 робочі дні, у травні 2015 року 9 робочих днів.

Згідно наданої до суду апеляційної інстанції довідки КП «Готель «Україна», середньоденний заробіток ОСОБА_3 за квітень-травень 2015 року складав 595 грн. 51 коп., у зв»язку з чим загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2015 року по 15.06.2016 року , яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів( червень 2015 року 19, липень 2015 -23,серпень 2015 20,вересень 2015 -22, жовтень 2015- 21, листопад 2015 21, грудень 2015 23,січень 2016 19, лютий 2016 21,березень 2016 22, квітень 2016 21, травень 2016 19, червень 2016 11), становить 156 023 грн. 62 коп.

Визначаючи ж розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_3, у сумі 20 000 грн., то суд послався лише на доведеність факту порушення трудових прав позивача..

Між тим, відповідно до роз»ясень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 з подальшими змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З матеріалів справи вбачається, що позичав просив на відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь 20 000 грн., проте обґрунтування та доказів визначення моральної шкоди саме в такому розмірі не надавав.

В порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, суд у рішенні також не навів переконливих мотивів визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн., крім того, не врахував необхідність дотримання засад виваженості, справедливості та збалансованості інтересів сторін.

У зв»язку з викладеним та враховуючи фактичні обставини справи, колегія приходить до висновку , що зменшення розміру стягнутої на користь позивача моральної шкоди до 5000 грн. буде достатньою грошовою компенсацією зазнаних ним моральних страждань.

Виходячи із вимог ст.. 88 ЦПК України, враховуючи стягнуту на корить позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, сума судового збору в дохід держави буде складати 1864 грн. 50 коп.( 1560 грн. та 304 грн. 50 коп.) та підлягає стягненню з відповідача КП «Готель»Україна».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної ради з заявою ОСОБА_2 про приєднання до неї та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2016 року по даній справі в частині стягнення солідарно із Запорізької обласної ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 140102 грн. 95 коп. з вирахуванням податків та обов»язкових платежів, компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судового збору в дохід держави у розмірі 800 грн. 51 коп. з кожного скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2015 року по 15 червня 2016 року в розмірі 156023 грн. 62 коп. з вирахуванням податків та обов»язкових платежів та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради судовий збір у дохід держави у сумі 1864 грн. 50 коп.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також з Запорізької обласної ради та ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: