Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/687/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

13.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Голованя А.М.

суддів: Фомічова С.Є., Єгорової С.М.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року, за позовом ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_3» (далі - ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалось на те, що 15 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір та 26 листопада 2008 року додатковий договір до нього, за якими ОСОБА_2 отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 50 000 доларів США зі платою 16, 50 % річних на строк до 15 жовтня 2032 року. Відповідач зобов'язався щомісячно за графіком поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі, не меншій суми чергового платежу за графіком. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором від 15 жовтня 2007 року.

Унаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитом станом на 19 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 767 357, 81 грн, а саме: за кредитом - 382 297, 20 грн, проценти - 324 984, 75 грн, комісія - 4 620, 75 грн, штраф - 55 455,11 грн.

Крім того, між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_4 15 жовтня 2007 року був укладений договір поруки, за яким вона зобов'язалася солідарно відповідати перед ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» за повне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3», ОСОБА_2 про визнання договору поруки від 15 жовтня 2007 року припиненим.

Вимоги обґрунтовано тим, що додатковою угодою від 26 листопада 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_2 збільшено плату за користування кредитом із 13 % до 16,5 %, а також сторони кредитного договору встановили плату за обслуговування кредиту щомісячно по 75,75 грн, що збільшило обсяг відповідальності поручителя без її згоди. Просила суд визнати договір поруки від 15 жовтня 2007 року та зобов'язання за цим договором припиненими.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року позов Банку задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 липня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено у частині розміру заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року у розмірі 723 919, 75 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення Апеляційного сулу Кіровоградської області скасовано в частині вирішення позову ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідачів за час прострочення кредитора з 20.09.2009 року по 19.12.2013 року, зменшити розмір неустойки, застосувавши позовну давність в один рік, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_4 які були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не зявилися.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір та 26 листопада 2008 року додатковий договір до нього, за якими останній отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 50 000 доларів США зі платою 16, 50 % річних на строк до 15 жовтня 2032 року. Відповідач зобов'язався щомісячно за графіком поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі, не меншій суми чергового платежу за графіком. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором від 15 жовтня 2007 року.

Унаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитом станом на 19 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 767 357, 81 грн, а саме: за кредитом - 382 297, 20 грн, проценти - 324 984, 75 грн, комісія - 4 620, 75 грн, штраф - 55 455,11 грн, яку банк заявив до стягнення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про застосування судом першої інстанції спеціальної позовної давності - в один рік, щодо вимог про стягнення штрафу. (а.с. 46-48, 80-84, 105,106)

З розрахунку розміру штрафу в межах одного року видно, що сума простроченої заборгованості з якої визначався штраф за несвоєчасне повернення відсотків за платежем на 20.04.2013 р. зазначена 27051,31 доларів США, а штраф - 43244,22 грн. (а.с. 97-98)

Як убачається з пояснень представника позивача сума простроченої заборгованості по процентам, що нарахована в квітні 2013 року складається із заборгованості з 2009 року. (а.с. 154,155)

Тому, колегія суддів вважає, що сума штрафу 43244,22 грн. має бути виключена із нарахованого штрафу та із загальної суми заборгованості, оскільки позивач штучно збільшив базу нарахування штрафу в квітні 2013 року (а.с. 97) та не надав іншого розрахунку.

Отже, з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість у сумі 723919,75 грн., з яких заборгованість за кредитом - 382297,20 грн., заборгованість за відсотками - 324984,75 грн., комісія 4620,75 грн., штраф - 12017, 05грн.

У звязку з тим, що висновки суду щодо розміру заборгованості не відповідають обставинам справи, то рішення в цій частині необхідно змінити.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 відмовився прийняти належне виконання (ст. 613 ЦК) не можуть бути взяті до уваги, оскільки ця обставина є недоведеною.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що не погоджується із стягнутою сумою заборгованості ще й тому, що судом першої інстанції не було застосовано позовну давність до вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентам з 21.12.2008 року по 21.12.2013 року.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України 6-738 цс15 від 24 червня 2015 року.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентам, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Натомість, як вже зазначалось вище, така заява була подана до вимог про стягнення неустойки. (а.с. 46-48, 80-84, 105,106)

Посилання ОСОБА_2 на те, що така заява була подана ним у письмовому поясненні (а.с. 105, 106) не ґрунтується на смисловому змісту цього тексту.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

В частині розподілу судових витрат рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" заборгованість за кредитним договором від 15.10.2007 року у сумі 723919, 75 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: