Справа № 750/5280/16-ц
Провадження № 2/750/1781/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1І,

відповідача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

в с т а н о в и в :

31 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенн, оскільки не проживає в ньому з грудня 2009 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Законний представник малолітньої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що ніякої домовленості між нею та позивачем щодо місця проживання їх доньки досягнуто не було, у спірній квартирі вона та донька не проживає з тих підстав, що відповідач чинив перешкоди, а тому її дочка не проживає за місцем реєстрації з поважних причин в силу свого малолітнього віку та не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, чи набула дитина право на користування іншим житловим приміщенням та акт обстеження житлово-побутових умов за фактичним місцем проживання дитини.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки і піклування, допитавши свідка ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 83 від 22 липня 1996 року (а/с 9).

В даній квартирі, крім позивача, зареєстрована також ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається з копії довідки від 05.05.2016 року (а/с 11).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 (а/с 7).

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що донька позивача з 2009 року у спірній квартирі не проживає. За спільною згодою після розірвання шлюбу вона залишилася проживати разом з матірю за адресою: АДРЕСА_2, де і мешкає до цього часу, наміру проживати у спірній квартирі не виявляє, її особистих речей у квартирі немає.

Вказане підтверджується актом від 23.03.2016 року, згідно якого, зі слів сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_5 не проживає за місцем своєї реєстрації з грудня 2009 року (а/с 10).

Даного факту у судовому засіданні не заперечувала і законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 і суду пояснила, що позивач після розірвання шлюбу чинив їй перешкоди у користуванні квартирою, у звязку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. Позивач взагалі не цікавиться життям дитини, з нею не спілкується, через сварки вона була змушена підти з квартири разом з донькою, а тому донька через свій малолітній вік не може сама визначити своє місце проживання і у звязку з цим не може бути позбавлена права користування житлом, в яке вона вселилася, тобто набула право на користування цим житлом і була зареєстрована в ньому від народження.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлений строк. В разі їх поважності (перебування у відрядження, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано 04.03.2009 року (а.с.8)

З постанов про відмову у порушенні кримінальних справ від 02.01.2009 року та від 23.01.2009 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вже на той час склалися неприязні взаємовідносини та ОСОБА_4 не впускав дружину з дитиною до квартири, змінював замки у квартирі (а.с.22-23)

Саме через наявність перешкод, які вчиняв позивач по відношенню до ОСОБА_2 у користуванні житлом, йому рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.11.2009 року було відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона через неприязні відносини та сварки, які негативно впливали на дитину, не могла проживати з позивачем, а тому добровільно виселилася з квартири і разом з донькою вимушена проживати у матері, проте донька через свій малолітній вік і через неприязні відносини з боку батька теж не може проживати за місцем своєї реєстрації, тобто не проживає за місцем, де набула право на житло, з поважних причин.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що у квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_4 і якась жінка на імя Зінаїда, дитини він не бачив. Свідок є сусідом позивача.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу ст.6 ч.2 СК України, являється малолітньою дитиною.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч.3 ст. 25 ЦК України у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обовязки може повязуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікунами) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За правилами ст.29 ч.1 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Суд приходить до висновку, що відсутність малолітньої ОСОБА_5 у спірній квартирі є поважною, оскільки її мати знаходиться в неприязних стосунках з батьком, будучи малолітньою вона не може самостійно захистити свої житлові права і в повній мірі реалізувати своє право на користування вищезазначеним житловим приміщенням та самостійно визначити місце свого проживання.

За таких обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя