Справа № 372/358/16-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3454/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 07.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Савченко С.І., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської областівід 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Старобезрадичівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування , -

встановила:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 25 квітня 2011 року помер ОСОБА_4П,, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме дві земельні ділянки, які покійний заповів позивачу.

Дані земельні ділянки належали ОСОБА_4 на підставі дублікатів державних актів. Для отримання відповідних свідоцтв він звернувся до державного нотаріуса щоб оформити спадщину на земельні ділянки, однак йому було відмовлено, оскільки відсутні оригінали дублікатів державних актів, а також рекомендовано звернутися з даним питанням до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,53 га, кадастровий номер :12:014:0013 та земельну ділянку площею 2,17 га, кадастровий номер :12:027:0039, розташованих в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, який помер 25 квітня 2011 року.

ОСОБА_2 - особа, яка не брала участь у справі, вважаючи, що її права порушені рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що вона є племінницею померлого ОСОБА_4, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, як спадкоємиця четвертої черги за законом, проте суд залишив поза увагою, що вона є належним відповідачем по справі, не залучив її до участі в розгляді справи, чим порушив її права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, однак не має змоги оформити спадкові права у нотаріальній конторі через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що є спадковою масою.

Колегія суддів згідна з такими висновками суду з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтями 1218, 1296, 1299 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2011 року помер ОСОБА_4, який 2 листопада 2006 року заповідав позивачеві ОСОБА_3 дві земельні ділянки: з кадастровим номером :12:014:0013 та земельну ділянку з кадастровим номером :12:027:0039 розташованих в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області , наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,70 га (а.с.24,53).

ОСОБА_3 спадщину прийняв, подавши 11 травня 2011 року у передбачений законом шестимісячний строк заяву № 29 про прийняття спадщини до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області, у зв»язку з чим заведена спадкова справа № 144/2011 до майна померлого ( а.с.27,50).

Однак 14 листопада 2015 року державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за вказаним заповітом у зв»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову масу - дублікатів державний актів про право власності на земельні ділянки з кадастровим номерами :12:014:0013 та :12:027:0039, які видані на підставі розпорядження Обухівської РДА № 1079 від 24 листопада 2006 року ( а.с.27)

Оскільки встановлено, що позивач є спадкоємцем померлого за заповітом, і через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову масу та можливості видачі нових взамін втрачених на запит нотаріуса у зв»язку із скасуванням 9 вересня 2013 року відповідних наказів Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325 та 30 серпня 201 року № 631 позивачеві нотаріусом відмовлено у оформленні його спадкових прав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення слід скасувати у зв»язку з порушенням судом норм процесуального права, оскільки судом не залучено її в якості відповідача у справі як спадкоємця четвертої черги за законом після померлого ОСОБА_4, колегія суддів вважає безпідставними з таких міркувань.

Матеріали справи дійсно містять дані про те, що ОСОБА_2 1 жовтня 2011 року подала заяву до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 Однак зазначений заповіт визнаний недійсним згідно з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2012 року, що набрало законної сили , у зв»язку з чим їй 13 листопада 2014 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину( а.с.27,57,91,130).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 вересня 2014 року, що набрало законної сили, заповіт на ім»я ОСОБА_3 є таким, що не був скасований. ( а.с.84-86).

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року, що набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним заповітів на ім»я ОСОБА_3 відмовлено ( а.с. 118-121).

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає субєктний склад учасників судового розгляду,зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 33 ЦПК України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Незалучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_2 не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки матеріали справи свідчать про наявність права на спадкування після смерті ОСОБА_4 у позивача ОСОБА_3, як спадкоємця за чинним заповітом і про відсутність у ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом, оскільки останній у судовому порядку був визнаний недійсним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_2 шляхом незалучення її до участі у справ є безпідставними

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правильним, отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального права, порушення норм процесуального права не вплинуло на правильність вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги а безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :