Справа № 450/1028/16-ц Провадження № 2/450/1015/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.,

при секретарі Зварич С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом до Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння № АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері вона є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно, а саме на вказаний житловий будинок, однак в позасудовому порядку не має можливості оформити право власності, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.1999 року.

Так, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент їх виникнення.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999 року, суд дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в склад якої увійшла 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, до спадкоємців першої черги за законом належать діти, дружина і батьки померлого, спадкоємці першої черги за законом успадковують майно померлого в рівних частках.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1, факт родинних стосунків першої лінії споріднення стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.03.1954 року, згідно якого ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, а її батьками значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Факт того, що прізвище спадкоємця із «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» було змінено внаслідок реєстрації шлюбу, стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 20.01.2000 року.

Після відкриття спадщини, позивач не зверталась в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. При цьому, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки на момент смерті вона постійно проживала разом з матір'ю, що підтверджується довідкою № 168 від 09.03.2016 року, виданою Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Згідно договору купівлі-продажу від 05.09.1991 року, ОСОБА_2 купила 1/ 2 житлового будинку, що належить агроторговому підприємству «Винниківське» та знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно даних Технічного паспорту, який складений 09.09.1991 року, на ім"я ОСОБА_2, слідує, що вона являється власником 1/2 житлового будинку № АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м., який складається з А-1 житлового будинку, а-1-веранди, а-1-веранда, Б-сарай, В- вбиральня, Г-гараж, Д- вбиральня, 1- ворота, 2- огорожа.

Таким чином встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 являлася власником вказаного вище житлового будинку, однак при житті не оформила за собою права власності на дане нерухоме майно, так як померла.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

З Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщин позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2, яка була власником 1/2 чстини житлового будинку АДРЕСА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадщину якої, як спадкоємець за законом прийняла її донька ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка претендує на спадкове майно та фактично прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на неї оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, те, що обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачем на спірне майно не порушить прав відповідача та третіх осіб, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 174, 197, 209, 212-215 ЦПК України, ст.529, 549 ЦК УРСР, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м., з усіма господарськими будівлями, а саме А-1-житловий будинок, а-1-веранда, а-1-веранда, Б-сарай, В-вбиральня, Г-гараж, Д-вбиральня, 1- ворота, 2-огорожа.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

СуддяВ. Є. Мусієвський