У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія об'єднана» про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія об'єднана» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» (далі - ТОВ «Украгроінвест Холдинг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 листопада 2006 року між сторонами укладено договір оренди належної відповідачці на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії

НОМЕР_2, земельної ділянки площею 4,60 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

25 грудня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди, за яумовами якої строк дії договору оренди було продовжено до 2019 року.

01 серпня 2014 року ОСОБА_4 уклала з приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія об'єднана» (далі -

ПрАТ «ТАКО») договір оренди землі, за умовами якого передала в оренду зазначеному товариству земельну ділянку, яка вже перебуває в оренді у

ТОВ «Украгроінвест Холдинг». Вказаний договір було зареєстровано реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області.

Враховуючи, що на одну і ту саму земельну ділянку оформлені документи, які підтверджують право оренди, та надають обом суб'єктам господарювання право приступати до обробки земельної ділянки, отримувати з неї врожай, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та

ПрАТ «ТАКО», як такий, що порушує його права та суперечить вимогам законодавства.

Рішенням районного суду Житомирської області від 24 лютого

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Украгроінвест Холдинг» задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений

01 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «ТАКО», на земельну ділянку площею 4.60 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 15 червня 2004 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «ТАКО», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що договір оренди земельної ділянки, що був укладений 01 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «ТАКО», суперечить положенням ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про оренду землі», а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та реєстрації був чинними договір оренди спірної земельної ділянки від 20 листопада 2006 року, укладений між

ОСОБА_4 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг», з урахуванням внесених змін та доповнень відповідно до додаткової угоди від 25 грудня 2009 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів з огляду на таке.

Судами встановлено, що 20 листопада 2006 року між

ОСОБА_4, як власником земельної ділянки площею 4.60 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та ТОВ «Украгроінвест Холдинг», як орендарем земельної ділянки, строком на 5 років був укладений договір оренди вищезазначеної спірної земельної ділянки. Договір було зареєстровано у Державному земельному кадастрі, про що у Державному реєстрі земель Ружинським відділенням Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

27 листопада 2006 року було вчинено запис за № 65.

25 грудня 2009 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, згідно умов якої строк договору оренди становить 10 років, яка була також зареєстрована Ружинським відділом Житомирської філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель 25 грудня 2009 року було вчинено запис

№ 26.

01 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «ТАКО» було укладено строком на 5 років договір оренди земельної ділянки, площею

4.60 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої - НОМЕР_1, яка була передана ОСОБА_4 в оренду

ТОВ «Украгроінвест Холдинг» відповідно до вищевказаного договору оренди від 20 листопада 2006 року та додаткової угоди до нього від

25 грудня 2009 року.

Право оренди вказаної земельної ділянки відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року було зареєстровано за ПрАТ «ТАКО» Реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15558126 від 03 вересня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки, укладений

20 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та додаткова угода до даного договору від 25 грудня 2009 року, які пройшли державну реєстрацію 27 листопада 2006 року та 25 грудня

2009 року відповідно, були чинними на момент укладення оспорюваного договору оренди від 01 серпня 2014 року, висновок суду першої та апеляційної інстанції щодо недійсності договору оренди від 01 серпня

2014 року є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

При цьому доводи скаржника щодо протиправності прийняття Ружинським відділом Житомирської філії Центру державного земельного кадастру рішень про реєстрацію договорів оренди землі та додаткових угод до них є безпідставними, оскільки законність дій службових осіб зазначеного державного органу не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія об'єднана» відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від

24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур