АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1068/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/1108/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Заліщицького районного суду від 25 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання права власності на спадкове майно,

та зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

до ОСОБА_2, Солоненської сільської ради Заліщицького району /надалі «Рада»/, третя особа: ОСОБА_4

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на частки в будинковолодінні,

УСТАНОВИЛА:

05.08.16 представник ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 25.07.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають істотне значення для вірного вирішення спору, а саме: вказує, що судом досліджувалась та не взята до уваги архівна справа по будинковолодінні в АДРЕСА_2, яка витребувана із Заліщицького РКГ БТІ, в якій встановлено, що окрім старого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 24.07.89 в інвентарній справі міститься довідка про колгоспний двір від 04.03.08 № 250, в якій є відомості, що станом на 01.07.90 у спірному господарстві проживали та були прописані тільки 2 члена двору - ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_7

Вказує, що доводи ОСОБА_5 не свідчать про членство у колишньому колгоспному дворі та право на частку в його майні, оскільки у вищезазначеній погосподарській книзі міститься інформація про те, що троє членів двору ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 вибули із даного двору 12.12.89.

Отже, у період з 12.12.89 позивач та її сім'я не брали участі своєю працею і коштами у введені спільного господарства колишнього двору, тому згідно із ст. 126 ЦК УРСР втратили членство у колгоспному дворі та право на частку його майна.

Зазначає, що відомості у вигляді військових квитків, паспорта та будинкової книги про прописку громадян, які представлені та взяті до уваги судом є недостовірні, оскільки інформація пред'явлена відповідачами - позивачами про вибуття із Солоненської сільської ради не є доказом того, що останні не проживали в будинку по АДРЕСА_2.

Указує, що ОСОБА_5 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про їхнє місце проживання за вищезазначеною адресою станом на липень 1990 року за період із 12.12.89 по листопад 1991 року.

На думку позивача, судом не взято до уваги клопотання про відкладення розгляду справи з підстав вирішення адміністративного спору у ВАС України.

Також зазначає, що судом першої інстанції не правомірно застосовано ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки постанова від 29.02.16 в адміністративній справі оскаржена позивачем до ВАС України.

Рішенням Заліщицького районного суду від 25.07.16 первісний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, яке складається із 1/5 частини будинковолодіння, вартістю 13592,60 грн., що розташоване в АДРЕСА_2, та складається із: 1/5 частини житлового будинку «А»;1/5 частини тамбура «а»; 1/5 частини літньої кухні «Б»;1/5 частини стайні «В»; 1/5 частини воріт з хвірткою «І»; 1/5 частини огорожі «ІІ».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.07.08, видане виконавчим комітетом Солоненської сільської ради Заліщицького району на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 право власності по 1/5 частині будинковолодіння, вартістю 13592,60 грн., що розташоване в АДРЕСА_2, та складається із: 1/5 частини житлового будинку «А»; 1/5 частини тамбура «а»; 1/5 частини літньої кухні «Б»; 1/5 частини стайні «В»; 1/5 частини воріт з хвірткою «І»; 1/5 частини огорожі «ІІ».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати по справі покладено на сторони в понесених ними розмірах.

У суді представник позивача підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Відповідачі, їх представник та третя особа скаргу не визнали та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, звернувся з вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_8

Підставою для звернення послужила відмова нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

У свою чергу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.07.08, видане виконкомом Солоненської сільської ради Заліщицького району на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та визнання за кожним із них права власності на 1/5 частину згаданого будинковолодіння, як за членами колгоспного двору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 01.07.90 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були членами колгоспного двору в АДРЕСА_2, а тому усім особам, які станом на 15.04.91 проживали у вказаному будинковолодіння належить по 1/5 частині вище вказаного майна.

Із даним висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Установлено, що спірний будинок належав до групи господарств - колгоспний двір.

Суд першої інстанції виходив із того, що членами колгоспного двору на 01.07.90 були ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

При цьому, суд послався на постанову Заліщицького районного суду від 29.02.16, яка набрала законної сили після перегляду Львівським апеляційним адміністративним судом (ухвала від 12.04.16), по справі за позовом ОСОБА_5 до Солоненської сільської ради, третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень ради та на довідку Солоненської сільської ради № 354 від 28.04.16.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані документи є джерелом доказування щодо членства у колгоспному дворі зазначених осіб.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Належність відповідачів до колгоспного двору встановлена вищевказаною постановою Заліщицького районного суду від 29.02.16.

Судова колегія не бере до уваги доводів представника позивача щодо недоведеності зазначених обстави, так як докази, на які посилається зазначена особа, як от: погосподарська книга за 1989 рік по спірному будинковолодінні, в якій зазначено, що станом на 12.12.1989 року відповідачі вибули у с. Товсте, не свідчать про те, що відповідачі не проживали та не брали участь у колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року.

Даних про членство у колгоспному дворі лише ОСОБА_2 та ОСОБА_7 станом на 15.04.91 судом не здобуто.

У постанові Заліщицького районного суду від 29.02.16 дослідженні всі письмові докази по справі, зокрема, погосподарська книга за 1986 - 1990 роки с. Солоне, стосовно якої суд не прийняв до уваги як доказ запис у книзі про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вибули з колгоспного двору в АДРЕСА_2, голова двору ОСОБА_2, особовий рахунок НОМЕР_2 в смт. Товсте, Заліщицького району 12.12.89, оскільки достовірність даного запису спростовується військовими квитками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, паспортом громадянина України серії НОМЕР_5, виданим 21.12.99 на ім'я ОСОБА_5, будинковою книгою прописки громадян, що мешкають в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно із копією паспортів, відповідачі ОСОБА_5, та ОСОБА_6 зареєстровані у АДРЕСА_1 із 15.11.91, а ОСОБА_3 з 22.10.04.

Як встановлено у суді першої інстанції, погосподарська книга за 1990-1995 роки по будинковолодіння позивача у Раді не збережена.

Аналізуючи зібрані у справ докази, судова колегія приходить до висновку, що доводи позивача про те, що відповідачі станом на 15.04.91 не були членам згаданого колгоспного двору, є неспроможними.

У відповідності до ст. 120 ЦК УРСР, яка діяла на момент проживання відповідачів - позивачів у с. Солоне Заліщицького району та виключена на підставі Закону N 3718-12 від 16.12.93, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст. 121 ЦК УРСР, володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Оскільки спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, членами двору були 5 осіб, тому кожному із його членів належало на праві власності по 1/5 частці.

Згідно ч.1 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно визначив коло осіб, які були членами колгоспного двору та розмір часток кожного із його членів - по 1/5, а тому висновки суду про необхідність визнання за відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 права власності на 1/5 частину спірного будинковолодіння є вірними й відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи позивача про незаконність оскаржуваного судового рішення є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Оскільки внаслідок видачі Радою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.07.08 порушені права власності відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, тому суд першої інстанції правомірно визнав недійсним та скасував дане свідоцтво, й з огляду на це доводи позивача, висловлені у скарзі, є безпідставними.

При цьому судом вірно враховано постанову Заліщицького районного суду від 29.02.16 по адміністративній справі № 597/1142/15-а, яка набрала законної сили 12.04.16, якою скасовано рішення виконавчого комітету Солоненської сільської ради Заліщицького району № 36 від 27.0508 «Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2» за ОСОБА_2 та ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 Спадщину прийняв лише позивач ОСОБА_2

Судом першої інстанції вірно визнано право останнього на спадкування частки спадкодавця (його дружини), яка у будинковолодінні становить 1/5 частину.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування з мотивів, наведених у скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович