Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Аніловській Буалю Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та зобовязання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ФОП ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та зобовязання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову покликаються на те, що 19.11.2014 року він уклав договір доручення із ФОП ОСОБА_3 Згідно умов договору ОСОБА_3 зобовязався надати консультаційні послуги щодо підбору житла, умов придбання квартири, умов участі у Фонді фінансування будинку. Крім того, у звязку із підвищенням курсу долара, у співвідношенні до гривні, уклали додатковий договір до договору доручення. Стверджують, що ОСОБА_3 безпідставно користувався переданими йому позивачами коштами, які мали йти на купівлю квартири та шляхом психологічного тиску змусив ОСОБА_1 укласти додатковий договір №1 до договору доручення, який на думку позивачів є незаконним. Оскільки вважають, що ОСОБА_3 неналежним чином виконав умови договору доручення, просять суд визнати недійсними додаткову угоду від 15.12.2014 року до договору доручення від 19.11.2014 року і договір банківського рахунку №65934, відновити договір доручення від 19.11.2014 року без додаткової угоди від 15.12.2014 року, зобовязати Львівське регіональне відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» оформити письмово укладений договір Фонду фінансування будинку від 17.12.2014 року і видати їм свідоцтво про участь у Фонді фінансування будинку першої черги багатоквартирного будинку на вул.Кн.Ольги. 122А у м.Львові, зобовязати Львівське регіональне відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» і ОСОБА_3 компенсувати ОСОБА_1 майнові збитки у розмірі 19 923,00 грн. і всі доходи та відсотки, які вони могли отримати від користування його коштами і компенсувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., а саме стягнути з Львівського регіонального відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» 112 500,00 грн. моральної шкоди на його користь, а з ОСОБА_3 37 500,00 грн. моральної шкоди, зобовязати Львівське регіональне відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» і ОСОБА_3 компенсувати ОСОБА_2 майнові збитки у розмірі 18 516,00 грн. і всі доходи та відсотки, які вони могли отримати від користування її коштами і компенсувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., а саме стягнути з Львівського регіонального відділення ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» 112 500,00 грн. моральної шкоди на його користь, а з ОСОБА_3 37 500,00 грн. моральної шкоди.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви. Просять позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляду справи у його відсутності суду не подав.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду письмові заперечення проти задоволення позову, згідно яких вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки стверджує, що виконав умови договору доручення та додаткової угоди повністю та належним чином. В останнє судове засідання не зявився, подав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, на підставі ст.169 ЦПК України, проводить розгляд справи у відсутності сторін, що в судове засідання не зявились, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 19.11.2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено договір доручення, згідно умов якого, повірений ОСОБА_3 зобовязався надати довірителю ОСОБА_1 консультаційні послуги щодо підбору житла, умов придбання квартири, умов участі у ФФБ та закріплення обєкту інвестування (квартири) за повіреним.

Згідно п.2.2 договору доручення, довіритель за повіреним сплачує повіреному плату у розмірі 248 167,50 грн. у встановленому порядку.

15.12.2014 року між сторонами договору доручення від 19.11.2014 року укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, за взаємною згодою сторін, було внесено зміни до п. 1.1.1 та п. 2.2. Договору доручення. Згідно внесених змін у п. 1.1.1. договору доручення, довіритель зобов'язувався укласти договір про участь в ФФБ та внести на рахунок ФФБ не пізніше 02.12.2014 року. Довіритель до 02.12.2014 року не підписав з управителем договору про участь в ФФБ та не вніс на рахунок ФФБ коштів у розмірі 221 500,00 грн.

19.11.2014 року ОСОБА_4 та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» уклали договір банківського рахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що свої зобов'язання по договору доручення ФОП ОСОБА_3 виконав повністю, зокрема ОСОБА_1 надано консультаційні послуги щодо підбору житла, умов придбання квартири, умов участі у фонді фінансування будівництва, а також було підібрано об'єкт інвестування - двохкімнатну квартиру № 77, секція 6 загальною площею 60,9 кв. м у житловому будинку на вул. Княгині Ольги, 122 А у м. Львові.

Для виконання п. 1.1.2. - 1.1.4. договору доручення довіритель зобов'язувався видати повіреному відповідну довіреність та забезпечити іншим необхідним для виконання його зобов'язань за договором довіреності довіритель ОСОБА_1 не видав довіреному ОСОБА_3, у зв'язку із чим останній не мав змоги виконати п. 1.1.2. - 1.1.4. договору доручення. У свою чергу, довіритель згідно п. 1.2. цього договору доручення, не позбавлений права самостійно виконувати дії визначені предметом цього договору доручення.

В день підписання договору доручення від 19.11.2014 року, довіритель вніс на рахунок повіреного 140 000,00 грн., згідно п.п. 2.2. Договору доручення, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 19.11.2014 року.

У зв'язку із невиконанням довірителем умов п. 1.1.1. договору доручення, ОСОБА_1 звернувся до повіреного з проханням підібрати іншу квартиру меншої площі.

15.12.2014 року, між сторонами договору доручення від 19.11.2014 року укладено додаткову угоду № 1 від 15.12.2014 року.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.12.2014 року, сторони змінили об'єкт інвестування - з двохкімнатної квартири № 77, загальною площею 60, 9 кв. м. на однокімнатну квартиру № 61, 1 черга, секція 2, загальною площею 44, 3 кв. м. у цьому ж будинку. Окрім цього, сторонами було внесено зміни до п. 1.1.1. та п. 2.2. договору доручення, відповідно до яких довіритель зобов'язувався в день підписання цієї додаткової угоди підписати договір про участь у ФФБ з управителем та внести повіреному плату у розмірі 81 500,00 грн. Плата повіреному у розмірі 81 500,00 грн., згідно додаткової угоди № 1 від 15.12.2014 року, внесена довірителем 16.12.2014 року. Договір про участь у ФФБ з управителем довірителем не був підписаний у зв'язку із чим на адресу ОСОБА_1 повіреним був направлений лист від 25.03.2015 року № 3 про розірвання договору доручення та про повернення коштів. Кошти довірителю були повернуті у повному обсязі повіреним, що і не оспорюється довірителем.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належним чином виконані умови договору доручення

Суд не бере до уваги покликання позивача про порушення ОСОБА_3 ст. ст. 230, 233, 234 ЦК України, оскільки позивачем, всупереч вимогам ст.60 ЦПК Україги, не надано суду належних доказів, щодо застосування до нього впливу чи психоголічного тиску зі сторони повіреного при укладенні додаткової угоди.

Крім того не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 щодо відшкодування завданих збитків, оскільки в силу ст. 23 ЦК України, право на відшкодування збитків отримує особа в результаті порушення її цивільного права, оскільки в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів встановлено, що відповідачі не порушували прав позивачів при укладені договорів та при їх виконанні, відтак суд не вважає за можливе задовольнити вимогу позивачів про відшкодування збитків.

Стосовно заявленої позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд прийшов до висновку, що вона також не підлягає до задоволення.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядаються судами зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України; у випадках передбачених законодавством України, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язання, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної шкоди.

У даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є договірними, і відшкодування моральної шкоди, у випадку порушення зобов'язання, ні законом, ні договором не передбачено.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які підтверджують лікування позивачів у лікарняних закладах, що сталося внаслідок завдання моральних страждань, а також інші докази, які підтверджують завдання моральної шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку позивач не довів тих обставин на які посилається, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналогічно суд відмовляє у позовних вимогах ОСОБА_5, враховуючи те, що ОСОБА_5 не було укладено жодних договорів із ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ФОП ОСОБА_3

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 611, 1000, 1008, 1009, 1167 ЦК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та зобовязання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків