Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року

Рівненський міський суд

головуючий Герасимчук М.К.

при секретарі Клімашевич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання умов договору недійсними, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 26 квітня 2012 року, від 07 червня 2012 року, від 30 листопада 2012 року в сумі 2 100 552,50 грн., зокрема: 149 000,00 грн. суми основного боргу, 1490,00 грн. пені, 258 200,00 грн. штрафу, 1 576 481,00 грн. відсотків річних, 115 381,50 грн. інфляційних втрат та судові витрати по справі.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати недійсними пункти 6 та 7 договорів позики від 26 квітня 2012 року, від 07 червня 2012 року та від 30 листопада 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 26 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 70 000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути позику у визначений договором строк. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою та заявою від 26 квітня 2012 року. Сторони домовилися, що позичальник поверне всю суму позики до 26 грудня 2012 року шляхом сплати кожного місяця до 26 числа чергових платежів в розмірі по 8750,00 грн. Згідно з п. 6 договору позики, в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% від суми договору за кожен випадок прострочення. Пеня становить 700,00 грн., штраф - 112 000,00 грн. Відповідно до п. 7 договору позики в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник, крім штрафних санкцій, визначених п. 6 договору, зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365 % річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 ЦК України, які становлять 788 725,00 грн. Інфляційні втрати за даним договором складають 54 302,50 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики від 26 квітня 2012 року - 1 025 727,50 грн.

07 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала грошові кошти в сумі 48 000,00 грн. з зобов'язанням їх повернення до 07 червня 2013 року шляхом сплати кожного місяця до 07 числа чергових платежів в розмірі по 4 000,00 грн. Згідно з п. 6 договору позики, в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% від суми договору за кожен випадок прострочення. Пеня становить 480,00 грн., штраф - 115 200,00 грн. Відповідно до п. 7 договору позики в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник, крім штрафних санкцій, визначених п. 6 договору, зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365 % річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 ЦК України, які становлять 491 520,00 грн. Інфляційні втрати за даним договором складають 37 116,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики від 07 червня 2012 року - 692 316,00 грн.

За договором позики від 30 листопада 2012 року, ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 31 000 грн., з зобов'язанням повернення до 30 квітня 2013 року. Загальна заборгованість за даним договором становить 382 509,00 грн., з яких: пеня - 310,00 грн., штраф - 31 000 грн., відсотки річних - 296 236,00 грн., інфляційні втрати - 23 963,00 грн.

Позивач доводить, що на даний час відповідачем не повернуто жодного платежу грошових коштів і добровільному порядку вона відмовляється їх повертати.

У зустрічному позові ОСОБА_2 вказує, що умови пунктів 6 та 7 вищевказаних договорів позики є недійсними і суперечать загальним засадам цивільного судочинства справедливості, розумності та добросовісності. Запропоновані ОСОБА_1 умови договорів щодо встановлення 365% річних, в той час як ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено 3% річних є несправедливими та встановлюють істотний баланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Також, є недійсними умови п. 6 договорів позики, оскільки одночасне застосування за одне і те саме порушення штрафу і пені, які відповідно до ст. 549 ЦК України є неустойкою, суперечить вимогам ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю. Вказавши на безпідставність вимог за зустрічним позовом, просили в його задоволенні відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову з підстав, наведених в запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1, не визнала, суду пояснила, що неодноразово сплачувала надто великі відсотки за спірними договорами, що позбавляло сплачувати суми основного боргу. Підтримавши зустрічний позов, просила його задоволити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю. Вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що 26 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого остання отримала у власність грошові кошти в сумі 70 000,00 грн. зі строком повернення до 26 грудня 2012 року.

07 червня 2012 року за договором позики, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 48 000,00 грн. зі строком повернення до 07 червня 2012 року.

30 листопада 2012 року за договором позики, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 31 000,00 грн. зі строком повернення до 30 квітня 2013 року.

Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розписками та заявами, даними в день укладення договорів.

Згідно п. 6 договорів позики, в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% від суми договору за кожен випадок прострочення. Відповідно до п. 7 договору позики в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник, крім штрафних санкцій, визначених п. 6 договору, зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365 % річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги за первісним позовом узгоджуються з положеннями ст. 1046 ЦК України, згідно яких, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приймає до уваги, наведений ОСОБА_1 розрахунок заборгованості за договорами позики від 26 квітня 2012 року, від 07 червня 2012 року, від 30 листопада 2012 року в сумі 2 100 552,50 грн., з яких: 149 000,00 грн. - сума основного боргу, 1490,00 грн. - пеня, 258 200,00 грн. - штраф, 1 576 481,00 грн. - відсотки річних, 115 381,50 грн. - інфляційні втрати.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд враховує положення ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При вирішенні спорів про визнання оспорюваних правочинів недійсними має бути встановлено наявність саме на момент вчинення правочину (укладення договору) тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що на дату підписання договорів позики існували обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 діяв несправедливо чи недобросовісно, умисно наполягав на укладенні спірних договорів. Також, слід врахувати, що ОСОБА_2, до подання первісного позову, не зверталася за захистом про порушення свої прав, як позичальника.

На підставі ст. 526, 530, 549, 625, 1046-1048 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 26 квітня 2012 року, від 07 червня 2012 року, від 30 листопада 2012 року в сумі 2 100 552 (два мільйони сто тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 50 коп., з яких: 149 000,00 грн. - сума основного боргу, 1490,00 грн. - пеня, 258 200,00 грн. - штраф, 1 576 481,00 грн. - відсотки річних, 115 381,50 грн. - інфляційні втрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий