УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Карпенко С.О., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_12, до ОСОБА_13, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_13 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_12, звернулися до суду з указаним позовом, АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 22 жовтня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_13, вони передали в іпотеку вищевказану квартиру.

Позивачі вважають, що вказаний договір іпотеки відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним, оскільки при його укладанні не дотримані вимоги ч. 6 ст. 203 ЦК України, що призвело до порушення прав малолітніх дітей, які мали право користування переданою в іпотеку квартирою, проте при укладанні оспорюваного договору не були виконані вимоги про отримання дозволу належним органом опіки та піклування на укладання такого договору.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 22 жовтня 2008 року № 515332, укладений між ОСОБА_13, з однієї сторони, та ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15, яка діяла в інтересах ОСОБА_11, з іншої сторони.

У касаційній скарзі ОСОБА_13, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди, керуючись положеннями ч. 3 ст. 17, частин 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 177 СК України, встановили, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки малолітні діти позивачів мали право користування належним батькам житловим приміщенням та на час надання дозволу органами опіки та піклування виконавчих комітетів Львівської сільської ради та Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області на передачу нерухомого майна в іпотеку малолітні діти не проживали та не були зареєстровані в с. Львове та с. Зміївка, а дозвіл Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області за місцем проживання дітей та їх батьків відсутній, а тому вважали, що є всі підстави для визнання цього договору іпотеки недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

З таким висновком судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності у рівних долях належить квартира АДРЕСА_1.

22 жовтня 2008 року між ОСОБА_13, з однієї сторони, та ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, яка діяла від імені ОСОБА_11, з іншої сторони, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу, за умовами якого в іпотеку було передано вищевказану квартиру. У п. 19 цього договору було зазначено, що договір укладається за згодою органів опіки та піклування виконавчих комітетів Львівської сільської ради та Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

Станом на 22 жовтня 2008 року позивачі були зареєстровані та проживали у АДРЕСА_1. Крім того, на час укладення оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11 мали малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 вересня 2008 року № 91 надано дозвіл ОСОБА_7, ОСОБА_11 на передачу в іпотеку належних їм часток квартири АДРЕСА_1 при наявності малолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_12, які зареєстровані АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 вересня 2008 року № 99 надано дозвіл ОСОБА_14 на передачу в іпотеку належної їй частки квартири АДРЕСА_1 при наявності малолітнього сина ОСОБА_10, який прописаний по АДРЕСА_2

У подальшому постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 25 вересня 2014 року визнано незаконними рішення Виконавчого комітету Зміївської сільської ради від 25 вересня 2008 року № 99, рішення Виконавчого комітету Львівської сільської ради від 25 вересня 2008 року № 91 про надання дозволу на передачу нерухомого майна в іпотеку, оскільки на час надання органами опіки та піклування виконавчих комітетів Зміївської сільської ради та Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області дозволу на передачу нерухомого майна в іпотеку, право користування яким мали малолітні діти, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 не були зареєстровані та не проживали у с. Львове, а ОСОБА_10 - у с. Зміївка Бериславського району Херсонської області.

Таким чином, суди, вирішуючи спір, з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обґрунтовано вважали, що обставини щодо непроживання дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_12 у с. Львове та ОСОБА_10 у с. Зміївка встановлені судовим рішенням і не підлягають доказуванню.

Разом з тим, встановивши, що на час укладення оспорюваного правочину малолітні діти позивачів мали право користування належним батькам житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, та дозвіл на укладення договору іпотеки повинен надаватися саме органом опіки та піклування Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області за місцем проживання дітей та їх батьків, суди у порушення вимог ч. 3 ст. 213 та ст. 214 ЦПК України не зазначили обставин та доказів, які підтверджують вказані обставини.

Так, згідно зі ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладенні договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15.

Суди вказаного не врахували, обставин справи щодо фактичного місця проживання батьків, які виступали іпотекодавцями, а відтак і місця проживання дітей не встановили, у зв'язку із чим оскаржувані судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_13 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: С.О. Карпенко
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана