Справа № 500/2520/16-ц
Провадження № 2/500/1848/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1, відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2016 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею, як за спадкоємницею за законом першої черги після смерті батька , ОСОБА_8, який помер 12.01.2006 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого за адресою: вул. Тучкова, № 216, м. Ізмаїл, Одеська область. Свої позовні вимоги мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, у звязку із тим, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Тучкова, № 216, м. Ізмаїл, Одеська область, не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, яка померла 20.08.2015 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого за адресою: вул. Тучкова, № 216, м. Ізмаїл, Одеська область. Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутня реєстрація спадкового майна.

Ухвалою суду від 29.06.2016 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 та обєднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_6

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та визнав позовні вимоги за зустрічним позовом, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_6 визнала, не заперечувала проти їх задоволення та підтримала свої позовні вимоги за зустрічним позовом, просила їх задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Наголосила, що нею була подана заява про відмову від своєї частини спадщини на користь ОСОБА_6

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7, у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Наголосив, що ним була подана заява про відмову від своєї частини спадщини на користь ОСОБА_2 та на спадщину він не претендує.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_5 виконавчого комітету міської ради народних депутатів за №432 від 10.08.1983 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виділена земельна ділянка по вул. Тучкова, 216 в м. Ізмаїлі, під 2-х квартирний житловий будинок за рахунок земель міськземфонду.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 31.08.1983 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 надана на праві безстрокового користування земельна ділянка по вул. Тучкова, 216 в м. Ізмаїлі.

Згідно рішення Ізмаїльського міського суду від 18.12.1996р., здійснено розподіл домобудови по вул. Тучкова, 216 в м. Ізмаїлі т виділено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/2 вказаного будинку.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 19.03.2008 року ОСОБА_5 БТІ, по вул. Тучкова, № 216 в м. Ізмаїл є житловий будинок та власниками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_10, із зазначенням розміру частки власності за кожним по 1/2 частини.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 053087 від 04.07.2006 року, виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_8 помер 12.01.2006 року.

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, вул. Тучкова, 216.

За життя спадкодавець ОСОБА_8 заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 20734024 від 22.07.2009 року.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_8, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_8 являються: донька ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-ЖД № 300795 від 09.04.1991 року, повторно виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м.Ізмаїл та свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 049719 від 26.01.2007 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_11 змінила прізвище на «Приступа»; мати ОСОБА_12.

Позивач ОСОБА_6 спадщину після смерті батька ОСОБА_8 прийняла шляхом звернення в установлений законом строк до ОСОБА_5 державної нотаріальної контори із заявою від 05.07.2006 року про прийняття спадщини.

ОСОБА_12, мати померлого, заявою від 05.07.2006 року, посвідченою державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_13, зареєстрованою в реєстрі за № 3-1276, від спадщини, що залишилися після смерті ОСОБА_8 відмовилась на користь сестри померлого ОСОБА_3, яка потім відмовилася від частки спадкового майна на користь позивача ОСОБА_6 шляхом подання відповідної заяви.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_5 державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_13 № 2314/01-14 від 12.08.2009 року позивачу ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, у звязку із тим, що відсутні документи на імя померлого, які згідно зі ст. 331 ЦК України підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення обєкту нерухомого майна, проектно-кошторисної документації.

20.08.2015 року померла ОСОБА_9, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №423508 від 21.08.2015 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_5 міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Після смерті ОСОБА_9 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, вул. Тучкова, 216.

За життя спадкодавець ОСОБА_9 заповіту не залишала.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_9, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_9 являються: донька ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-ЖД № 300795 від 09.04.1991 року, повторно виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м.Ізмаїл та свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 049719 від 26.01.2007 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_11 змінила прізвище на «Приступа»; донька ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 003732; чоловік ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 250451 від 27.01.1994 року.

ОСОБА_6 в строки передбачені законом відмовилася від належної їй по закону частки спадкового майна після смерті матері ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 Від частки спадкового майна відмовився ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 Про відмову від своїх часток у спадщині подано відновідні заяви.

ОСОБА_2 спадщину після смерті мати ОСОБА_9 прийняла шляхом звернення в установлений законом строк до приватного нотаріуса ОСОБА_5 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14 із заявою про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_14 листом від 01.07.2016р. №394/02-14 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, у звязку із тим, що відсутня належна реєстрація спадкового майна.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому, як вбачається зі довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1017 від 23.06.2016р. власниками обєкту нерухомості по 1/2 кожний є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі рішення Ізмаїльського міського суду від 18.12.1996р.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали первісний позов та зустрічний позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 12.01.2006 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого за адресою: вул. Тучкова, № 216, м. Ізмаїл, Одеська область.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла 20.08.2015 року,, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого за адресою: вул. Тучкова, № 216, м. Ізмаїл, Одеська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2016р.

Суддя: ОСОБА_15