Ухвала

іменем україни

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Аркада», публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», про визнання майнових прав на нерухоме майно та право власності на майно у порядку спадкування, зобов'язання вчинити дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданоюпредставником ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 квітня 2014 року помер його батько ОСОБА_7 За життя батько склав заповіт, посвідчений 4 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 6090, за яким все належне йому на день смерті майно і на що він за законом буде мати право, заповідав йому, ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на майно, у тому числі на належне йому на праві власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1. При цьому факт належності спадкодавцю указаного майна на праві власності та його право претендувати на це майно у порядку спадкування підтверджується договором про участь його батька у Фонді фінансування будівництва вказаного об'єкта, договором про уступку майнових прав, довідкою про 100 % інвестування об'єкта інвестування, документами, що вказують на родинний зв'язок між ним та померлим, як сина та батька, та вищезазначеним заповітом.

З метою оформлення спадкових прав на вказане приміщення він як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було постановою від 3 листопада 2014 року відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане майно.

Позивач вважаючи себе фактичним спадкоємцем, який вступив у володіння спадковим майном на підставі складеного батьком заповіту від 4 грудня 2013 року, просив суд визнати за ним майнові права на нерухоме майно та право власності на майно у порядку спадкування, а також зобов'язати відповідачів видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлого ОСОБА_7, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 66,5 кв. м.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 4 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 6090, ОСОБА_7 заповів сину ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, та все, що буде належати йому на день смерті і на що він буде мати право (а. с. 15, т. 1).

3 листопада 2014 року постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлове приміщення АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане майно (а. с. 17, т. 1).

Судами встановлено, що указаний об'єкт будівництва не введений в експлуатацію.

Згідно з довідкою КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» Київської міської державної адміністрації від 14 серпня 2014 року НЖ-2014 № 6957, згідно з даними бюро, житлове приміщення АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано (а. с. 16, т. 1).

За договором від 8 лютого 2005 року № 670-НП про участь у Фонді фінансування будівництва, ОСОБА_7 на підставі повного визнання ним правил фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд» дає згоду на участь у фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов'язання виконувати правила фонду фінансування будівництва, передає кошти банку у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій банку з управління цими коштами (а. с. 39 - 40, т. 1).

Згідно п. 1.6 даного договору, довіритель ОСОБА_7 може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, на умовах визначених правилами фонду фінансування будівництва.

Як вбачається з довідки № 445 про 100 % інвестування об'єкта інвестування від 16 травня 2005 року, ОСОБА_7 згідно договору від 8 лютого 2005 року № 670-НП внесено кошти у сумі 225 376 грн 09 коп. та здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування (а. с. 51, т. 1).

Відповідно до договору про уступку майнових прав від 28 березня 2005 року № 670-НП, укладеного між АКБ «Аркада» та ОСОБА_7, банк уступає останньому як довірителю майнові права на об'єкт інвестування, які банк набув відповідно до умов генерального договору від 10 червня 2002 року з АТХК «Київміськбуд» (а. с. 41, т. 1).

Згідно розписки № 445 про вилучення свідоцтва до договору про участь у фонді фінансування будівництва від 16 травня 2005 року, свідоцтво до договору від 8 лютого 2005 року № 670-НП про участь у фонді фінансування будівництва, згідно якого здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування у сумі 225 376 грн 09 коп. вилучено (а. с. 50, т. 1).

Як вбачається з акта прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень інвестору від 11 липня 2005 року ПАТ «ХК «Київміськбуд» побудував та передає, а ОСОБА_7 сплатив 100 % вартості та приймає нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (а. с. 53, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позов пред'явлений позивачем до неналежного відповідача.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки незалучення до участі у справі в якості співвідповідачів ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ПАТ КБ «Аркада» та дійшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук І.К. Парінова Головуючий Судді:
О.В.Ступак