АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/587/16 Головуючий 1 інст. Богдан М.В. Справа № 641/5762/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретарів: Маковецької О.П., Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2015 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Андезіт, ЛТД» про стягнення моральної шкоди та безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку вимог ст.ст. 1212,1214 ЦК України з позовом про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» на його користь безпідставно отриманих грошових коштів у poзмірі 63 778,04 грн., що складається: з частки у статутному капіталі товариства при його виключенні зі складу його засновників в сумі 22 147 грн., нарахованих на цю суму відсотків у poзмipi 6985,71 грн., нарахованих інфляційних у poзмipi 32 650,28 грн. та 3% річних - 1995,05 грн.

В обгрунтування свого позову зазначав, що він був прийнятий до складу учасників ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» з 17.03.2003р. В період з 18.03.2005р. по 21.03.2005р. ним зроблені перекази з на загальну суму 22147грн. з призначенням платежу поповнення статутного фонду, що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» від 01.07.2011р.

Рішенням загальних зборів учасників цього товариства від 25.05.2007 року (протокол № 11) його виключено зі складу учасників товариства, однак належних йому до виплати вартості частки учасника товариства коштів, не виплачено.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2012 року по справі № 29/595-08 в задоволенні його позову до ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» в частині стягнення частки у статутному капіталі товариства при його виключенні зі складу його засновників в сумі 22 147 грн. було відмовлено з підстав того, що ці правовідносини виникли не з корпоративних правовідносин.

У звязку з чим ОСОБА_3 посилався на те, що сплачені ним ним у якості внеску до статутного капіталу ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» кошти в сумі 22 147 грн. є його власністю та відповідно до ст. 1212 ЦК України мають статус безпідставно набутих відповідачами.

Посилаючись на неправомірність бездіяльності відповідачів щодо повернення належних йому коштів, вважав, що йому було завдано моральну шкоду в сумі 100 000 грн., яку просив стягнути з відповідачів.

Представник відповідачів позов не визнала, посилаючись на те, що внесені від імені ОСОБА_3 кошти як поповнення статутного капіталу, не належали позивачу.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1637,78 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року задоволенню не підлягає, а скарга на додаткове рішення цього ж суду від 21 грудня 2015 року - підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача щодо стягнення з відповідачів коштів на підставі вимог ст. 1212 ЦК України.

Стягуючи додатковим рішенням з ОСОБА_3 судові витрати в дохід держави у вигляді судового збору, районний суд виходив з того, що оскільки позивач не довів своїх вимог, він повинен сплатити судовий збір в розмірі 1637,78 грн.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи протоколом загальних зборів ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» № 3 від 17.03.2003 року було прийняте рішення щодо зміни складу учасників цього товариства. Зокрема до складу учасників було прийнято: ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 замість учасників, які вийшли зі складу товариства. В результаті цих змін склад учасників та їхні частки у статутному фонді товариства склали: ОСОБА_6 60%, що складало на той момент 16860 грн., ОСОБА_8 - 20%, що складало 5620 грн., ОСОБА_3 - 20%, що складало 5620 грн.

Згідно інформації ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» за № 021-88-0-1/1574 від 01.07.2011 року за період з 18.03.2005р. по 21.03.2005р. зроблені перекази з зазначенням платежу поповнення статутного фонду на загальну суму 22147грн. (а.с. 17-18).

Однак посилання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на те, що зазначені кошти були перераховані тільки ОСОБА_3 спростовуються вищевказаною інформацією ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», відповідно до якої ОСОБА_3 зроблені перекази на поповнення статутного фонду тільки в сумі 3000 грн. від 18.03.2004 року та в сумі 350 грн. від 24.05.2004 року, а всього на суму 3350 грн., а інші суми були внесені від ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД» через ОСОБА_3

Зазначені обставини підтверджуються й дослідженими в суді апеляційної інстанції оригіналами квитанцій щодо здійснення цих грошових операцій (а.с. 157-160), що не оспорювалося й представником ОСОБА_3 ОСОБА_4

Тобто ОСОБА_3 не було доведено, що платежі: в сумі 630 грн. від 11.06.2004 року, на суму 6 727 грн. від 30.06.2004 року, на суму 600 грн. від 24.02.2005 року, на суму 330 грн. від 10.03.2005 року, на суму 2020 грн. від 11.03.2005 року, на суму 560 грн. від 21.03.2005 року, на суму 400 грн. від 06.09.2005 року, на суму 6 880 грн. від 29.11.2005 року та на суму 650 грн. від 29.11.2005 року були зроблені ним за особисті кошти.

Грошові кошти в сумі 3350 грн., які були внесені ОСОБА_3 на поповнення статутного фонду, не можуть бути стягнуті з відповідачів в порядку вимог ст.. 1212 ЦК України, оскільки ці правовідносини відносяться до корпоративних спорів учасників ( колишніх учасників) товариства, що також зазначено й у апеляційній скарзі ОСОБА_3

Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ту обставину, що рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2012 року по справі № 29/595-08, яке відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України є преюдиціальним при розгляді цієї справи, встановлений факт перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на банківські рахунки ТОВ фірма «Андезіт, ЛТД», але не як таких, що виникають з корпоративних правовідносин та підлягають стягненню на підставі Закону України «Про господарські товариства», є безпідставними, оскільки вищевказані обставини є лише висновками господарського суду в зазначеному рішенні, які не мають преюдиційного значення при розгляді цієї цивільної справи.

Тому в цій частині ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.06.2016 року провадження у цивільній справі в цій частині було закрито, а рішення суду першої інстанції скасовано відповідно до п.1 ч.1 ст. 205, ч.1 ст. 310 ЦПК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

В своєму рішенні суд першої інстанції правильно та відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України застосував до виниклих правовідносин правові позиції, викладені в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року ( справа № 6-88цс13) та у справі № 6- 122 цс 14 від 24 вересня 2014 року, відповідно до якої зазначено, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 не доведені вимоги щодо безпідставного набуття відповідачами належного йому майна, є безпідставними й інші вимоги позову про стягнення процентів та інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2015 року.

Між тим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2015 року є обґрунтованою, і підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є законним представником дитини інваліда, тому відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Зазначені вимоги Закону України «Про судовий збір» суд першої інстанції не врахував, та не застосував до виниклих правовідносин ч.4 ст. 88 ЦПК України, безпідставно стягнувши судові витрати з позивача, що є підставою для скасування додаткового рішення суду.

Вказані судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 309, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2015 року відхилити, і це рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2015 року задовольнити, скасувати це рішення суду та компенсувати судові витрати у справі за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: