Справа № 349/400/16-ц
Провадження № 2/349/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2016 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Могили Р.Г.,

секретарів судового засідання Матасової Н.М., Мартиновської І.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представників третьої особи ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області про позбавлення батьківських прав ,

в с т а н о в и в:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина.

В заяві зазначила, що з 14 липня 2011 року по 27 грудня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і у них є син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач на протязі чотирьох з половиною років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме, не цікавиться інтересами дитини, не приймає участі у її вихованні та ухиляється від надання матеріальної допомоги, просила позбавити відповідача батьківських прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали із підстав, наведених у позовній заяві, просили задовольнити. В доповнення до позовної заяви пояснили, що раніше орган опіки та піклування попереджав відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_7 В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач намагався спілкуватися з дитиною, а йому були створені перешкоди і він звертався до відповідних органів для вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім цього, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2013 року відповідача вже позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина від першого шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти позову та пояснили, що відповідач після розірвання шлюбу робив спроби зустрічатись з дитиною, однак цьому перешкоджала позивачка та її батьки, в подальшому перестав відвідувати дитину та цікавитись її життям . Позивач не зверталася до суду з заявою про стягнення з нього аліментів, а тому він спочатку приносив речі та іграшки для сина, однак позивач відмовлялась від допомоги. Визнає, що в останні роки не займався вихованням сина , але зараз змінив своє ставлення до виховання сина, однак позивач категорично проти його участі у вихованні. Просили в позові відмовити.

Третя особа - представники служби в справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали в судовому засіданні рішення комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської райдержадміністрації від 25 лютого 2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина. Підставою позбавлення батьківських прав є те, що батько не бере участі у вихованні дитини.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, представників третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 14 липня 2011 року по 27 грудня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і у них є малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення батьків проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №4 від 25 лютого 2016 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, шо вона є рідною сестрою позивачки та хресною мамою їхнього сина. Батько на протязі чотирьох років сином не цікавиться, матеріально не допомагає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона приходить в гості до ОСОБА_1, проте жодного разу не бачила батька дитини, який би займався її вихованням.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідача і їй відомо, що після розлучення ОСОБА_3 їздив до дитини, передавав гроші, крім цього зараз переводить гроші на утримання дитини , але ОСОБА_1 відмовляється їх отримувати.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є тіткою відповідача. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що ОСОБА_1 не давала йому бачитись із сином та відмовлялась від будь-якої матеріальної допомоги.

На підставі показань свідків судом встановлено, що відповідач після розлучення робив спроби цікавитись інтересами дитини, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак ОСОБА_1 відмовлялась від неї.В подальшому відповідач не займався вихованням сина.

Також встановлено, що позивач не зверталася до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що батько дитини ОСОБА_3 категорично проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, а тому його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Також при вирішенні спору суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Рогатинської райдержадміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначений висновок є недостатньо обґрунтованим.

Відповідно до п.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.88, 209,213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поклаcти на орган опіки та піклування - службу у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Р.Г. Могила