УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 132 В», товариство з обмеженою відповідальністю «Нікодім-Сервіс», орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, про виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2012 року її було визнано такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 23 листопада 2012 року її було знято з реєстрації у вказаному житловому приміщенні, а 14 грудня 2012 року загальними зборами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів - 132-В» (далі - ОСББ «Космонавтів-132-В») прийнято рішення про вселення у зазначену кімнату ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 4 березня 2013 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року її було визнано такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 Проте рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2013 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. На виконання вказаного рішення апеляційного суду 22 жовтня 2013 року її було зареєстровано у спірній кімнаті. Ураховуючи викладене та посилаючись на те, що відповідачі відмовляються звільнити зазначену кімнату у добровільному порядку, а вона зареєстрована у ній і має право на проживання, позивач просила суд виселити відповідачів із спірної кімнати.

У лютому 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому посилалися на те, що з 14 грудня 2012 року вони набули права користування кімнатою АДРЕСА_1 на підставі рішення загальних зборів кооперативу. ОСОБА_4 у цій кімнаті не проживає з 2004 року, про що 10 липня 2012 року було складено відповідний акт. Ураховуючи викладене, позивачі за зустрічним позовом на підставі ст. 71 ЖК УРСР просили визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеною кімнатою.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 серпня 2015 року вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2016 року рішення суджу першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду залишено без змін. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині її позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення у гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства.

За змістом зазначених норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством у трудових відносинах Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві, без спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету та/або ордеру, не відповідає вимогам закону.

Так, вирішуючи позов про захист права користування приміщенням у гуртожитку, суд повинен перевіряти законність набуття особою цього права.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що у спірній кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку ОСОБА_4 зареєстрована одна з 13 березня 1990 року, у трудових відносинах з Миколаївською взуттєвою фабрикою № 8 не перебувала, вселена у спірну кімнату у гуртожитку без належної правової підстави - спільного рішення адміністрації та профкому й ордер на її вселення не видавався, її проживання у гуртожитку не пов'язане із виконанням трудових обов'язків.

Ураховуючи, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України судовому захисту підлягає лише порушене право, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про виселення відповідачів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, треті особи: ОСББ «Космонавтів 132 В», ТОВ «Нікодім-Сервіс», орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, про виселення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 132 В», товариство з обмеженою відповідальністю «Нікодім-Сервіс», орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана