Справа № 463/950/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3428/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Крайник Н.П., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представників позивачів- ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника Львівської міської ради - Кулик А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, Львівської міської ради, треті особи: Львівська регіональна філія ДП «Центр ДЗК», відділ Держземагенства в м.Львові про скасування ухвали Львівської міської ради та свідоцтва про право власності,-

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом, який уточнили під час розгляду справи, змінивши підстави та предмет позову (а.с.93-94 т.1), з остаточними вимогами про скасування ухвали Львівської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0413 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та про скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 від 19.05.2015 року на цю земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_2, за яким, починаючи з 26.11.1953 року, на підставі рішення Львівської міської ради №1792 була закріплена земельна ділянка площею 333,6 кв.м., однак, під час приватизації землі у 2011 році їм було передано у власність земельну ділянку площею 0,0279 га, межа якої проходить вздовж стіни їхнього будинку, а тому вважають, що вони мають право ще на частину земельної ділянки, яка необхідна їм для догляду за будівлею та забезпечення проходу. Для вирішення цього питання вони неодноразово звертались в міську раду, однак, їм стало відомо, що внаслідок приватизації відповідачами земельної ділянки по АДРЕСА_1, фактично було передано частину їхньої земельної ділянки без погодження з ними меж, що суперечить вимогам статті 198 Земельного кодексу України, а тому є підставою для скасування оспорюваних ними ухвали Львівської міської ради про затвердження відповідачам технічної документації на земельну ділянку площею 0,0413 га та виданого їм свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.03.2016 року позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено.

Скасовано ухвалу Львівської міської ради №4401 від 26.02.2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передання у приватну власність ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0413 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 від 19.05.2015 року на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, Львівської міської ради 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника - ОСОБА_3, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими й такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд не дав належної правової оцінки. Апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був врахувати обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року, яке набрало законної сили і яким підтверджено законність рішення узгоджувальної комісії Львівської міської ради щодо погодження межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідачів в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками будинку АДРЕСА_2 (а.с.5-8 т.1).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 05.07.2012 року на підставі ухвали Львівської міської ради №952 від 10.11.2011 року та зареєстрованого 31.08.2012 року (а.с.16 т.1), власниками земельної ділянки площею 0,0279 га на АДРЕСА_2 в м.Львові з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером НОМЕР_3, є ОСОБА_8 та ОСОБА_11

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 (а.с.147, 193 т.1, 11 т.2).

Ухвалою Львівської міської ради №1123 від 29.12.2011 року (а.с.206-207 т.1) відповідачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

За зверненням відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.02.2013 року №64 (а.с.163 т.1), яким погоджено межу між вказаними земельними ділянками відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, що належить ОСОБА_8 та ОСОБА_11 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 у м.Львові.

За зверненням ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради прийнято рішення, оформлене протоколом від 05.04.2013 року №72 (а.с.164 т.1), яким підтверджено попереднє рішення комісії щодо погодження межі між земельними ділянками за вказаними адресами (протокол від 01.02.2013 року №64).

Законність вказаних вище рішень узгоджувальної комісії підтвердженорішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року у справі №463/130/14 за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання до вчинення дій (а.с.104-110 т.1).

Цим же рішенням апеляційного суду було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про визнання незаконним Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування на АДРЕСА_2від 05.11.2010 року (а.с.19 т.1), у відповідності до якого було проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки позивача ОСОБА_8, позначених у його Державному акті, а саме: по лінії «А-Б» - межа із землями загального користування на АДРЕСА_1 проходить по існуючій металевій огорожі, по лінії «Б-В» - межа із землями суміжного землекористувача ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 проходить по металевій огорожі, далі по зовнішній стороні стіни 2КЖ №9, далі по лінії створу між КЖ №11 і 2КЖ №9, далі по стіні КЖ №11 і по металевій огорожі, по лінії «В-Г» - межа із землями загального користування по АДРЕСА_4 проходить по металевій огорожі, далі по зовнішній стороні стіни КН, по лінії «Г-А» - межа із суміжним землекористувачем ОСОБА_13 по АДРЕСА_4 проходить по лінії створу між КН і КЖ далі по зовнішній стороні стіни КЖ, далі по лінії створу між КЖ №7 і 2КЖ№9 і по металевій огорожі.

Отже, спір щодо законності встановлення межі між земельними ділянками сторін відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 вже було вирішено у вказаній вище цивільній справі №463/130/14.

Ухвалою Львівської міської ради №4401 від 26.02.2015 року (а.с.167-172 т.1) відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і технічну документацію із землеустрою та передано їм у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 413 кв.м на АДРЕСА_1 у м.Львові для обслуговування індивідуального житлового будинку.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 13.06.2013 року (а.с.175-176 т.1), на використання відповідачами земельної ділянки в межах санітарно-захисної зони навколо об'єкта площею 0,0037 га (по межі із суміжними землекористувачами (землевласниками)) встановлено обмеження, що також підтверджується кадастровим планом земельної ділянки (а.с.217-218 т.1, 26 т.2) згідно з висновком управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 27.03.2013 року та висновком відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області від 17.04.2013 року (а.с. 220, 221-222, 234-235 т.1, 28, 29, 43 т.2).

На підставі ухвали Львівської міської ради №4401 від 26.02.2015 року, 19.05.2015 року відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0413 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Враховуючи те, що спір щодо встановлення межі між земельними ділянками сторін було вирішено рішеннями узгоджувальної комісії Львівської міської ради від 01.02.2013 року №64 та від 05.04.2013 року №72, які були долучені до матеріалів технічної документації на земельну ділянку відповідачів і законність яких підтверджено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року у вказаній вище цивільній справі №463/130/14, тому відсутність в акті узгодження меж земельної ділянки відповідачів на АДРЕСА_1 від 2012 року (а.с.208 т.1) погодження позивачем ОСОБА_8, як суміжним власником земельної ділянки на АДРЕСА_2, межі між цими земельними ділянками не може бути підставою для визнання незаконними оспорюваної позивачами ухвали Львівської міської ради №4401 від 26.02.2015 року та виданого відповідачам свідоцтва про право власності на землю.

Посилання позивачів в обґрунтування законності своїх вимог на те, що земельну ділянку відповідачам передано у власність за рахунок їхньої земельної ділянки, є безпідставними, оскільки у власності позивача ОСОБА_8 є лише земельна ділянка площею 0,0279 га на АДРЕСА_2 в м.Львові з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером НОМЕР_3, що підтверджується вказаним вище Державним актом на право власності на землю, виданим на підставі ухвали Львівської міської ради №952 від 10.11.2011 року, і інших рішень про передачу позивачам у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування будинку чи для влаштування проходу між будинками Львівська міська рада у встановленому законом порядку не приймала, а тому підстав для висновку про порушення прав позивачів внаслідок передачі у власність відповідачів земельної ділянки площею 0,413 га немає.

У зв'язку з цим, безпідставними є посилання сторони позивача на архівний витяг з рішення виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих №1792 від 26.11.1953 року (а.с.111 т.1), яким за будинком АДРЕСА_2 що знаходився в особистому користуванні гр-ки ОСОБА_14, було залишено в користуванні присадибну ділянку площею 333,6 кв.м., оскільки, як вже зазначалось вище, рішення Львівської міської ради про передачу земельної ділянки такою площею у власність позивачів немає.

Такого висновку дійшов й Апеляційний суд Львівської області у своєму рішенні від 10.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, Львівської міської ради та ін. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання до вчинення дій (а.с.104-110 т.1).

Згідно зі ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, а тому суд не може перебирати на себе функції органу місцевого самоврядування і вирішувати питання щодо передачі земель у власність чи надання їх в користування.

Отже, позивачами не доведено тієї обставини, що саме за рахунок належної їм частини земельної ділянки, відповідачам передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м.Львові у власність, а судом першої інстанції безпідставно не враховано того факту, що спір щодо законності встановлення (погодження) межі між сторонами, як суміжними землекористувачами, було вирішено в іншій цивільній справі, рішення у якій набрало законної сили і, відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, має преюдиційне значення при вирішенні даного спору, оскільки стосується земельного спору між тими ж самими сторонами.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про скасування оспорюваної позивачами ухвали Львівської міської ради та виданого відповідачам свідоцтва про право власності на земельну ділянку є безпідставним, оскільки первинним, відповідно до вимог статті 15 Цивільного кодексу України, є встановлення факту порушення законних прав позивачів, чого не було встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і не доведено позивачами у даній справі за встановлених фактичних обставин справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивачів з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Штефаніца Ю.Г.