УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2013 року та рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 01 липня 2009 року відповідачі отримали від нього в борг грошові кошти в сумі 8 000 доларів США, про що була надана власноручно складена розписка. Відповідно до змісту зазначеної розписки відповідачі, як солідарні боржники, зобов'язались повернути вказану суму за вимогою. Проте на вимогу позивача вони відмовились повернути зазначені кошти, припинили будь-які контакти та уникають зустрічей із ним. До теперішнього часу сума боргу не повернута. Позивач просив стягнути суму боргу, за користування відповідачами належними йому грошовими коштами стягнути проценти на рівні встановленої Нацбанком України облікової ставки, а саме за період з 01 липня 2009 року до 15 січня 2013 року у сумі 2 389 доларів США. Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України просив стягнути три відсотка річних за весь час прострочення виконання зобов'язання відповідачами у загальній сумі 850 доларів США. Також, внаслідок невиконання відповідачами зобов'язання за договором позики йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у внутрішніх емоційних душевних стражданнях, моральному виснаженні, стресі та кардинальної зміні його світосприйняття та світогляду. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 5 тис. грн. Крім цього, ним були здійснені витрати на правову допомогу у сумі 5 760,0 грн, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги. Таким чином, просив суд стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі еквівалентній 11 239 доларів США на день винесення рішення, 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 5 760,0 грн. - витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2013 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 63760 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 637,60 грн та 120 грн в рівних частинах, з кожного. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2013 року рішення суду першої інстанції змінено та ухвалено нове яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 75 351,94 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір по 251,17 грн з кожного, а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи по 40 грн з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 проситьухвалені у справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суд першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 липня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до умов якого останні отримали грошові кошти в розмірі 8 тис. доларів США із зобов'язанням повернути вказану суму як солідарні позичальники на вимогу (а.с. 8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст. 1048 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені у ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, апеляційний суд, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів на користь позивача грошової суми в розмірі 75 351,94 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що належних та допустимих доказів повернення відповідачами грошової суми у розмірі визначеному у розписці останніми не надано. Також апеляційним судом правильно зауважено, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають проценти за користування грошовими коштами.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2013 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук