Справа № 645/1390/16-ц
Провадження № 2/645/1301/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Ульяніч І.В.,
при секретарі - Чигриновій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, яким просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, визнавши ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № 21 квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі та постановити рішення. При цьому поянила, що спірне жиле приміщення належить їй на праві особистої власності, яке вона придбала до реєстрації шлюбу із відповідачем.
Відповідач ОСОБА_2 відповідно до правил ст.74 ЦПК України, неодноразово поштою викликалися у судове засідання за наявними у справі даними про його місце проживання, однак всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримував і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надав, що свідчить про їх відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їм належним чином. Тому суд, у світлі вимог ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" і положень ст. 157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обов'язків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідача.
Представник третьої особи - Фрунзенського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди сторони позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
У судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивачки, відповідач до 2014 року іноді приходив в квартиру, а останні 2 роки. ОСОБА_2 вони взагалі не бачили.
Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в зв*язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 23/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 16.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю).
Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого 15.08.2003 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 на праві приватної власності належать 23/300 частини комунальної квартири АДРЕСА_1.
Згідно свідоцтва про одруження від 23 серпня 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції по м. Харкову, позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».
22 травня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.05.2007 року, актовий запис № 217).
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується відомостями адресно- довідкового підрозділу ГУДМС, станом на 14 квітня 2016 року в кімнаті № 21 квартири АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.12.2003 р.
Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.
У ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 не мешкає в квартирі з 2007 року.
Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 з 2007 року, відсутність його речей в квартирі та факт не сплати відповідачем комунальних платежів, було підтверджено в судовому засіданні.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2007 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживає, кімнату звільнив та втратив інтерес до цього житла, не цікавиться житлом, речей його в кімнаті не має.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд вважає, що позивач довела, що вона є належним, законним власником майна, а саме кімнати № 21 квартири АДРЕСА_1 та має право вимагати усунути перешкоди у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права.
Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Тому зняття з реєстрації відповідача в спірній квартирі може відбудитись на підставі даного рішення.
На підставі вивчених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач не є власником кімнати № 21 квартири АДРЕСА_1, не мешкає в кімнаті без поважних причин, понад встановлені законом строки, тому втратив право користування спірним житлом.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № 21 квартири АДРЕСА_1.
Відповідачу, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: