Дата документу 05.07.2016
Справа № 320/200/16-ц
УХВАЛА

05 липня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.

при секретарі Мазуріній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також позивачкою була подана до суду письмова заява про забезпечення позовних вимог, згідно якої заявниця просить суд накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу.

В судове засідання зявилися позивачка та представник відповідача.

Позивачка підтримала та просила суд задовольнити заяву про забезпечення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову в звязку з невідповідністю вимогам ст.. 151 ЦПК України та просив суд відмовити в її задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає що заява ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, за ч. 3ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідає предмету позову за вартістю.

Так, позивач просить накласти арешт на все належне відповідачу нерухоме та рухоме майно в межах суми позову. Таким чином, існує очевидна неспівмірність між засобом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача та ціною позову.

Згідно ч. 2ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Стаття 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 (Надалі - Постанова), роз'яснює, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Стаття 4 Постанови роз'яснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, у заяві про забезпечення позову позивач не вказала обставин, які свідчать про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так, звертаючись до суду із вимогою про накладення арешту на нерухоме майно відповідачці в межах суми позову, позивач у заяві про забезпечення позову не конкретизує, яке саме майно є у власності відповідача. Вартість будь-якого нерухомого майна, може значно перевищувати розмір заявлених вимог.

Таким чином, вказана вимога є не деталізованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 197, 151-153,209,395 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_3