РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12106/13-ц

Провадження № 2/643/10/16

26.07.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Крівцова Д.А.,

за участю секретаря Стальмакової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2GA00000003 від 15.02.2008 року, в розмірі 61728,51 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.05.2013 року складає 493210,81 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 33,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира) шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівліпродажу будь-яким способом з іншою особоюпокупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівліпродажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливим здійсненням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативноправовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у Квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору № HAH2GA00000003 від 18.02.2008 року, ОСОБА_2 18.02.2008 року отримав кредит у розмірі 22000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.02.2015 року. У порушення умов Договору, третя особа ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 29.05.2013 року складає 61728,51 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, позивач та ОСОБА_1 15.02.2008 року уклали договір іпотеки № HAH2GA00000003. Згідно з вказаним договором, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме вказану вище Квартиру. У звязку з тим, що третьою особою заборгованість не сплачено, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в якій вона просить визнати недійсним договір іпотеки № HAH2GA00000003 від 15.02.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме Квартиру.

В подальшому, представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 надано уточнену зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа ПН ХМНО ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, страждає рядом захворювань, у тому числі хворобою Паркінсона, є малограмотною людиною, яка не розуміє українську мову, ніколи не зверталась до відповідних органів для отримання необхідних документів для укладення договору іпотеки з ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач за зустрічним позовом зазначає, що ОСОБА_2, який є її братом, для укладення кредитного договору ввів її в оману, скориставшись її хворобою, вмовив її підписати договір іпотеки на невигідних для неї умовах. Договір іпотеки ОСОБА_1 отримала тільки в серпні 2009 року. Також зазначає, що вона помилялась відносно природи правочину, тобто договір іпотеки був укладений нею в результаті помилкового, неправильного уявлення про його фактичні обставини. Правочин був укладений в результаті її омани, а тому вона уклала невигідний для себе договір. Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_4 не розяснила їй, в чому саме полягає правочин, які його наслідки для неї, при цьому не вияснив дійсну волю позивача за зустрічним позовом. Тобто, в момент укладення Договору іпотеки ОСОБА_1 не розуміла, що укладає договір іпотеки з ПАТ КБ «Приватбанк» та помилково вважала вказаний Договір іпотеки формальним актом, який не тягне для неї жодних зобовязань або негативних наслідків, так як знаходилась в стані омани зі сторони вищевказаних осіб. Крім того, зазначили, що ОСОБА_1 не підписувала заставну та підпис на ній є підробленим. Враховуючи наведене, під впливом тяжких обставин, які мають місце в житті позивача за зустрічним позовом, третя особа ОСОБА_1 ввів її в оману та спричинив укладення договору іпотеки під впливом помилки щодо його правової природи.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні підтримав вимоги первісного позову в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Надав суду письмові заперечення проти зустрічного позову.

Представники відповідача ОСОБА_1 заперечували проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Пояснили суду, що з метою забезпечення виконання зобовязань третьої особи за Кредитним договором, було укладено договір іпотеки Квартири, яка належить ОСОБА_1. Брат відповідача ОСОБА_1, скориставшись хворобливим станом сестри, умовив її підписати договір іпотеки на невигідних для неї умовах та під впливом тяжких обставин, зобовязавшись надавати сестрі допомогу. Крім того, представники відповідача за первісним позовом зазначили, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення первісного позову. Вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, просили визнати договір іпотеки від 15.02.2008 року недійсним.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання 26.07.2016 року не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позовів не надав.

Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні за її клопотанням та згодою в якості свідка, пояснила суду, що відповідач за первісним позовом є її рідною сестрою, третя особа за первісним позовом її рідний брат. Свідка не було в м. Харкові, коли був укладений іпотечний договір, вона була відсутня в місті до березня 2008 року. Брат ОСОБА_1 скористався цим моментом. В грудні 2008 року почались дзвінки з банку, який зазначав, що хоче відібрати у сестри Квартиру. Брат кудись возив сестру. Зателефонувавши брату, свідок дізналась, що останній взяв у грудні кредит. Брат не мав доходів, щоб отримати кредит в такій значній сумі. Сестра ОСОБА_1 сказала, що її кудись привезли та дали щось підписувати. Сестра не розуміє українську мову, крім того, є хворою на неврологічне захворювання. Договір іпотеки було укладено під тиском з боку брата, оскільки сестра не знала, що вона підписує. Сестрі на той момент було 67 років, зараз буде 75 років. Сестра договір страхування не укладала. Сестра сказала свідку, що в неї украли документи на Квартиру. Сестра була під впливом брата, брат їй ввів шприцом якусь невідому рідину. Брат обманув її, сказавши, що необхідно підтвердити їх родинні стосунки. Омана полягає в тому, що брат казав сестрі, що дії, які вона здійснює, є порукою, а не іпотекою. Все вищевикладене свідок знає зі слів сестри ОСОБА_1

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6, допитаний в судовому засіданні за його клопотанням та згодою в якості свідка, зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є сестрою його дружини ОСОБА_3 ОСОБА_1 вчилась в сільській школі, працювала дояркою, потім влаштувалась на роботу на завод штамповщицею та не розуміє українську мову. Брат не пояснив сестрі, що таке іпотека, та ввів її в оману. Свідок зазначив, що не був особисто присутнім під час підписання іпотечного договору. Тиск з боку ОСОБА_1 на сестру полягає в тому, що брат просив сестру про допомогу, казав, що буде їй допомагати продуктами, ліками. Тяжкі обставини проявились в тому, що ОСОБА_1 хворіє на хворобу Паркінсона, в неї погана пам'ять. Омана проявилась в тому, що в банку ніхто не сказав їй, що таке іпотека, сказали, що це порука. Все вищевикладене свідок знає зі слів самої ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк (Кредитором) та ОСОБА_2 (Позичальником) укладено Кредитний договір № HAH2GA00000003, згідно п. 1.1., п. 1.2 яких Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок. Кредит надається в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки.

Згідно п. 8.1. Кредитного договору, Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.02.2008 року по 14.02.2015 року включно, у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 23910,00 доларів США на наступні цілі: 22000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 1910,02 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків, пені та винагороди.

ОСОБА_1 свої зобовязання перед Банком не виконав, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 29.05.2013 року складає 61728,51 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 15.02.2008 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавецем) та ЗАТ КБ «Приватбанк (Іпотекодержателем) укладено Договір іпотеки Квартири.

Згідно умов вказаного Договору іпотеки, предметом договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме вказаної вище Квартири, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання ОСОБА_1 зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_1 За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором, укладеним між Іпотекодержателем та ОСОБА_1 Термін дії договору до повного виконання ОСОБА_1 зобовязань за Кредитним договором.

Судом за клопотанням представників відповідача за первісним позовом, було витребувано від банку та оглянуто в судовому засіданні оригінали кредитного договору та договору іпотеки.

На адреси відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_1 банком направлялись повідомлення № 30.1.0.0/2-529 від 11.06.2013 року, 02.04.2013 року щодо необхідності сплати заборгованості за Кредитним договором, проте заборгованість за Кредитним договором погашена не була.

Згідно довідки № 1177 від 23.12.2014 року, виданої КП «Жилкомсервіс», за адресою Квартири проживає та зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32139993 від 13.01.2015 року та Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 32140225 від 13.01.2015 року, власником Квартири є ОСОБА_1.

Як вбачається з Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 32138657 від 13.01.2015 року, на Квартиру накладено заборону відчуження на підставі Договору іпотеки від 15.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 165774, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2012 року позов ОСОБА_1 до ЗАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_8, третя особа: ПН ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором від 15.02.2008 року.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.04.2012 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2012 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17.04.2012 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.06.2014 року справу за вищевказаним позовом залишено без розгляду за заявою позивача.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог первісного позову, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 року, 21.10.2015 року, 08.06.2016 року, посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Позивачем в позовних вимогах не визначено початкову ціну реалізації предмету іпотеки в грошовому вираженні, за якою він просить звернути стягнення на Квартиру. Даних щодо вартості предмету іпотеки станом на час розгляду справи, суду не надано. Клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості ціни іпотеки в грошовому вираженні, за яким вказаний предмет іпотеки може бути реалізований згідно рішення суду, також не заявлено.

За таких обставин, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки суду всупереч вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано даних щодо початкової ціни предмету іпотеки в грошовому вираженні станом на час розгляду справи, за якою Квартира може бути реалізована згідно рішення суду.

Оскільки суд відмовляє в позовних вимогах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог про виселення відповідача, які є похідними від вимог про звернення стягнення.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачів за первісним позовом на наявність мораторію як на підставу для відмови в позові, оскільки положення відповідного закону підлягають застосуванню на стадії виконання судового рішення та не можуть бути підставою для відмови в позові по суті.

Доводи представників відповідача відносного того, що банк зобов'язаний пред'явити вимогу до третьої особи про стягнення грошових коштів, а не вимогу до відповідача про звернення стягнення на Квартиру, суд не приймає до уваги, оскільки обрання того чи іншого способу захисту порушеного права є правом, а не обов'язком, позивача.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог зустрічного позову, суд керується наступним.

Судом сторонам та їх представникам були роз'яснені положення ст. 10, 11, 60 ЦПК України.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України п. 23 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Доводи позивача за зустрічним позовом відносно того, що договір іпотеки підписано раніше, ніж кредитний договір, суд не приймає до уваги, оскільки згідно наданої суду копії додаткової угоди № 1 від 20.05.2014 року до Кредитного договору, внесено зміни до Кредитного договору, якими виправлено описку в його змісті щодо дати укладення та номеру договору, та зазначено, що датою укладення Кредитного договору є 15.02.2008 року.

Доводи позивача за зустрічним позовом відносно того, що ОСОБА_1 не підписувала заставну, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в ході судового розгляду справи представники позивача за зустрічним позовом визнали, що ОСОБА_1 підписувала договір іпотеки, та відмовились від клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Доводи зустрічної позовної заяви відносно того, що третя особа змусила ОСОБА_1 підписати договір іпотеки, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки представники ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначили, що під тиском розуміють прохання третьої особи ОСОБА_1 виступити його поручителем, а також візити третьої особи, під час якої він привозив сестрі ОСОБА_1 сир, молоко. Між тим такі дії третьої особи суд не може визнати такими, що свідчать саме про застосування насильства щодо ОСОБА_1

Доводи представників позивача відносно того, що ОСОБА_1 помилилась щодо природу правочину при укладенні оспорюваного договору іпотеки, та була введена в оману, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження того, що третя особа зобов'язувалась надавати допомогу ОСОБА_1 та остання не усвідомлювала зміст та правову природу оспорюваного договору, який нею було підписано в присутності нотаріуса, суду не надано. Крім того, з пояснень представників позивача за зустрічним позовом вбачається, що третя особа неодноразово зверталась до ОСОБА_1 з пропозицією виступити його поручителем за кредитним договором. Доводи представників ОСОБА_1 відносно того, що остання вважала, що виступає поручителем брата ОСОБА_1 судом не приймаються до уваги, оскільки вказані доводи не суперечать правовій природі оспорюваного договору, згідно якого ОСОБА_1 виступила майновим поручителем брата ОСОБА_1

Доводи зустрічної позовної заяви відносно того, що оспорюваний договір укладено під впливом тяжкої для ОСОБА_1 обставини, суд також не приймає до ваги, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано.

Крім того, в п. 12.9 Договору іпотеки зазначено, що даний договір підписаний Іпотекодавцем добровільно не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства.

В п. 6 Договору іпотеки зазначено, що Іпотекодавець з умовами кредитного договору ознайомлений.

Таким чином, підписуючи вказаний договір іпотеки в присутності нотаріуса, ОСОБА_1 підтвердила її обізнаність про існування кредитного договору, а також факт її вільного волевиявлення.

Показання свідків відносно того, що ОСОБА_1 не розуміє українську мову, судом до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в м. Харкові за адресою Квартири з 1975 року та є громадянином України. Крім того, як вбачається з договору іпотеки, останній був підписаний ОСОБА_1 в присутності нотаріуса без зауважень та перекладача.

З пояснень свідків судом встановлено, що ОСОБА_1 на психічну хворобу не страждала та не страждає. Наявність у ОСОБА_1 неврологічної хвороби та її похилий вік, а також незадовільний стан її здоров'я станом на час розгляду справи, суд не може визнати обставиною, з якою закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним.

Також суд враховує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є родичами позивача за зустрічним позовом та його представниками, в зв'язку з чим мають процесуальну зацікавленість в певному результаті розгляду справи, і не були присутні в м. Харкові під час укладення оспорюваного договору іпотеки. Клопотання про допит в якості свідків інших осіб, які б могли підтвердити обставини, на які позивач за зустрічним позовом посилався в обґрунтування позовних вимог, суду не заявлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не доведено наявність підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

За таких обставин підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.