___________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-1074/11
Провадження № 2-сз/520/30/16
УХВАЛА

про самовідвід судді

06.07.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді від розгляду справи за заявами ОСОБА_2, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, виправлення описки та скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 1512/2-1074/11

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності,

позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Телекомпанії „Чорне море" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні, виселення, вселення

та позовом ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації прав власності,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2016 року представник заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_9 звернулась до суду з заявами, в яких просить:

Ухвалити додаткове рішення, яким зазначити, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано за кожним по 1/8 частки у праві власності на будівлю офісного центру, загальною площею 631, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виправити описку, допущену в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 року у справі № 1512/2-1074/11 стосовно розміру загальної нежитлової будівлі офісного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а саме: замість зазначеної у рішенні загальної площі 631,1 кв.м., вказати загальну площу - 631, 4 кв.м.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.11.2006 року у справі № 2-6524/2006 року (суддя Жуковський О.Г.), а також вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2011 року у справі № 2-1074/2011 (суддя Куриленко О.М.), зняти арешт, накладений на будівлю офісного центру загальною площею 631, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового засідання, що відбулось 06.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відвід судді Куриленко О.М., посилаючись на упередженість судді.

Представник заявників ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість.

Вивчивши підстави відводу, викладені в заяві від 24.05.2016 року, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказані мотиви та підстави не встановлені, спростовуються матеріалами справи, та взагалі не передбачені ст. 20 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають.

Так підстави для відводу судді передбачені ст.ст.20 ЦПК України, відповідно до якої суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою.

Крім того ст.21 ЦПК України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної і першої інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи нового рішення апеляційного суду. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в суді першої чи апеляційної інстанції, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому її розгляді після скасування рішення або ухвали суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи Верховним Судом України, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для відводу судді Куриленко О.М., передбачені ст. ст. 20, 21 ЦПК України відсутні, оскільки заявником не зазначено обставин, які можуть бути підставою для відводу судді, передбачених чинним законодавством, відсутні доводи про неможливість розгляду справи суддею, будь-які данні, що свідчать в зацікавленості розгляду справи або сумніви в об'єктивності та неупередженості судді та не підтверджується посиланнями на відповідні достовірні факти.

Приходячи до такого висновку, суд враховує, що рішення від 07.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, і не можуть бути мотивом для відводу, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Разом з тим, з метою запобігання у подальшому нарікань на необ'єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, суддя дійшов висновку за необхідне заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами .

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-72/0/4-13 від 16.01.13, вказано на обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначений частиною першою статті 23 ЦПК України. На відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК) у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід у разі подання такої заяви суддею-доповідачем до початку розгляду справи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що з метою уникнення сумніву в об'єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, убачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статтями 20, 21 ЦПК України.

Приходячи до такого висновку, суд враховує Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, згідно п.2.5 яких 2.5. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, з урахуванням принципу цивільного процесуального права - процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) - питання про самовідвід судді може бути вирішено до відкриття провадження у справі, як шляхом постановлення ухвали про самовідвід судді, якому розподілено справу для розгляду, так і шляхом подання відповідної заяви. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК).

Беручи до уваги викладене та враховуючи зазначений вище лист-роз'яснення, вбачається обов'язок судді заявити самовідвід та з метою економії терміну розгляду справи, питання про самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Враховуючи вищевикладене та з метою запобігання у подальшому сумнівів у необ'єктивності та упередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, заявлений самовідвід судді підлягає задоволенню.

Керуючись ст.20,23,24, 201, 203 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді - відмовити.

Заяву судді Куриленко Оксани Михайлівни про самовідвід - задовольнити.

Передати справу № № 1512/2-1074/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Телекомпанії „Чорне море" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні, виселення, вселення та позовом ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації прав власності, до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для повторного розподілу між суддями Київського районного суду м. Одеси в порядку передбаченому ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Куриленко О. М.