Справа № 461/2559/16 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/4280/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Приколоти Т.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника ПАТ«Львівгаз» Залоги Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ільчишин Л.В. від 29.02.2016 року ВП № 50340067 про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі ПАТ«Львівгаз»), звернулось до суду зі скаргою на дії Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ із залученням боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнати дії державного виконавця Ільчишин Л.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі судового наказу №461/2293/15-ц від 24.02.2015р. неправомірними, скасувати постанову цього державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.02.2015 р. та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з виконання судового наказу№461/2293/15-ц від 24.02.2015р.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2016 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ільчишин Л.В. від 29.02.2016 року ВП №50340067 про відмову у відкритті виконавчого провадження - відмовлено.

З даною ухвалою не погодився скаржник ПАТ«Львівгаз». Вказує, що судовий наказ від 24.02.2015 року, виданий Галицьким районним суду м.Львова про солідарне стягнення заборгованості за спожитий природній газ з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на суму 2050, 32 грн - відповідає вимогам ст. 103 ЦПК України, де не встановлено прив'язки до кількості боржників, що мають зазначатись в судовому наказі. Зазначає, що згідно законодавства у разі ухвалення рішення проти кількох відповідачів, у виконавчому листі зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним, та не передбачено, що у такому випадку зазначається лише один боржник. Вважає, що суд І інстанції, всупереч наказу того ж суду, який є чинним і не оскаржувався, в тому числі і органами ДВС, помилково підтверджує правомірність постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю такого вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, вказує, що ухвала суду суперечить винесеному раніше рішенню та встановлює неможливість виконання виконавчого документа про солідарне стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2016 року та постановити нове рішення, яким визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ільчишин Л.В. неправомірними та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.02.2016 року (а.с. 18-19).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Матеріалами справи встановлено наступні обставини.

Згідно судового наказу Галицького районного суду м.Львова від 24.02.2015 р. постановлено стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ«Львівгаз» заборгованість в розмірі основного боргу в сумі 2050, 32 грн., інфляційні витрати - 430,04 грн., 3% річних - 54,05 грн., судовий збір - 121,8 грн.. Вказаний судовий наказ набрав чинності 10 березня 2015 р., 03 липня 2015 року виданий стягувачу та 10 березня 2016 року був пред'явленийдо виконання.(а.с.5)

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 3 ч.2 вказаної статті Закону до таких виконавчих документів віднесено і судовий наказ.

Положеннями ст.18 цього ж Закону визначено вимоги до виконавчого документа, які, окрім іншого, передбачають, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону (п.6); наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п.8).

Відповідно до ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" .

Зі змісту постанови старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС Львівського міського управління юстиції Ільчишин Л.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження про примусове виконання судового наказу №461/2293/15-ц від 24.02.2015р. вбачається, що така відмова обумовлена фактично невідповідністю вказаного виконавчого документу вимогам ст.18 а також п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий документ слід було подавати окремо на кожного солідарного боржника.

Звернувшись до суду з даною скаргою, ПАТ «Львівгаз», як стягувач, виходив лише з того, що державним виконавцем в поставі про відмову у відкритті виконавчого провадження зазначено про невідповідність виконавчого документу ст.18 Закону у в'язку з відсутністю в ньому ідентифікаційного номера боржника.

Однак такі твердження стягувача не відповідають змісту оскаржуваної ним постанови та матеріалам справи, а тому суд правомірно не взяв до уваги такі обґрунтування при вирішенні скарги.

Окрім того, при вирішенні цього питання, судом вірно зроблено посилання на положення п.3.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 та п.29.31 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, Апеляційних судах міста Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України № 173 від 17 грудня 2013 року, відповідно до якої для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист. Якщо на підставі постановленого рішення належить передати майно, що є в кількох місцях, або якщо рішення постановлено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним листом.

З огляду на викладене. суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність скарги ПАТ«Львівгаз».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають достатніх підстав для її задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Приколота Т.І.