АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/7594/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Калішенко Є.О.

представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» №301-п від 07 вересня 2015 року «з кадрових питань» про звільнення ОСОБА_2; поновити ОСОБА_2 на роботі в Укрпатенті на посаді головного юрисконсульта, визнати протиправними дії посадових осіб Укрпатенту ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо звільнення ОСОБА_2, стягнути з Укрпатенту середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 враховуючи розмір посадового окладу головного юристконсульнта 75501 грн та розмір середньомісячної суми доходу 12 995 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Та зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлялось у задоволенні клопотання про витребування доказів чим порушено права позивача. Судом не досліджено наявність вакансій у відповідача, які б відповідали кваліфікаційному рівню ОСОБА_2 та чи були їй запропоновано.

Позивач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представники третіх осіб у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням чинного трудового законодавства.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 березня 2012 року ОСОБА_2 прийнята на посаду юрисконсульта II категорії юридичного відділу ДП «Український інститут промислової власності».

07 травня 2012 року ОСОБА_2 переведена на посаду головного юрисконсульта філії «Українский центр Інноватики та патентно-інформаційних послуг» ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету», вимагається затвердження заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету.

28 квітня 2015 року ДП «Український інститут інтелектуальної власності», виконуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року, на підставі ст.64 ГК України видано наказ №96 «Про внесення змін до організаційної структури Укрпатенту» за погодженням Голови Державної служби інтелектуальної власності України Жаріновою А.Г., яким з метою оптимізації системи управління передбачено введення з 20 серпня 2015 року нової організаційної структури Укрпатенту (т.1 а.с.27, 72).

У зв'язку з затвердженням нової оргструктури Укрпатенту видано наказ від 4 червня 2015 року №126 «Про закриття Філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг» ДП «Український інститут інтелектуальної власності» та відповідно до п. 5.1, якого визначено, що у строк до 18 червня 2015 року необхідно попередити працівників Філії про наступне вивільнення 19 серпня 2015 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників, запропонувати працівникам іншу роботу, за наявності. За змістом п.5.2 у разі відмови від переведення або за відсутності вільних посад провести скорочення працівників та звільнення їх за п.1 ст.40 КЗпП України.

02 червня 2015 року ДП «Український інститут інтелектуальної власності» повідомило ОСОБА_2 про те, що станом на день вручення повідомлення позивачу про майбутнє звільнення, а також станом на 30 липня 2015 року вакантні посади, які б відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню ОСОБА_2 в Укрпатенті відсутні.

Судом встановлено, 12 червня 2015 року в.о. генерального директора ДП Полонська H.A. повідомила ОСОБА_2 письмово про припинення діяльності Філії і про звільнення позивачки з займаної ст.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

При цьому в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не було запропоновано наявні вільні посади на підприємстві.

07 вересня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог позивач просилапоновити їїна роботі, оскільки при звільненні їй не були запропоновані вакантні посади.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника зайого згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, згідно із ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1, 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язкуіз змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_2, їй не було запропоновановакантні посади, які з'являлись у ДП «Український інститут інтелектуальної власності» з дня попередження про вивільнення і які існували на день звільнення, зокрема посади начальника відділу встановлення дати подання заявок, інспектора служби діловодства, начальника сектору контролю виконання доручень, директора департаменту діловодства та організаційно-господарського забезпечення та посаду начальника відділу кадрів (том 2, а.с.168, 169 ).

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, у зв'язкуз чим прийшов до неправельного висновку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_2 з роботи проведено з порушенням встановленого для цього порядку.

З довідки про доходи вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 438грн 21к. на день.

Відповідно до відповіді Дарницького РЦЗ рішенням від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю (том 2 а.с. 176).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки Дарницького РЦЗ м. Києва №3979 від 13 вересня 2016 року дохід ОСОБА_2 з 05 жовтня 2015 року по 31 серпня 2016 року становить 60193 грн. 39 к.(том 2 а.с. 186)

Час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення (07 жовтня 2015 року) по день ухвалення судового рішення (15 вересня 2016 року) складає 244 робочих дні.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення судового рішення становитиме (438грн. 21к. х 244роб. дні - 60193грн 39 к) 51 188 грн 79 к.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними та протиправними дії службових (посадових) осіб Укпатенту ОСОБА_4 та ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для їх задоволення.

Посилання відповідача про те, що ОСОБА_10, яка була прийнята на посаду інспектора служби діловодства мала великий стаж роботи в галузі інтелектуальної власності правового значення не мають так як представники відповідача зобов'язані в першу чергу через скорочення запропонувати посаду ОСОБА_2

Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, за необхідне стягнути з відповідача в дохід держависудовий збір розмірі 518 грн 88 к.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня2016року постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ генерального директора Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» № 301-п від 07 вересня 2015 року «з кадрових питань» про звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на роботі в Державному підприємстві «Український інститут інтелектуальної власності» на посаді головного юрисконсульта Філії «Український центр інновацій та патентно-інформаційних послуг».

Стягнути з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу 51 188 грн 79 к. без урахування обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» () в дохід держави судовий збір у розмірі 518 грн 88 к.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: