Справа № 234/7982/16-ц
Провадження № 2/234/3544/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Бакуменко А.В., при секретарі Кісточка І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради м. Донецька про визнання права власності в порядку спадкування ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до Краматорського міського суду, свої вимоги обґрунтувала тим, що 3 грудня 2014 року помер її батько ОСОБА_3, про що відділом ДРАЦС Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку 08 грудня 2014 року було зроблено відповідний запис № 1233. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 04.05.2016 року встановлено факт смерті 03 грудня 2014 року ОСОБА_3. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті і доказом споріднення є свідоцтво про її народження видане 21 січня 1998 року Ворошиловським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька, актовий запис 1233, відповідно до котрого вона ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3. Після смерті її батька відкрилась спадщина, у вигляді:

*квартири № 76 будинку № 80. по проспекту Ілліча у м, Донецьку, яка належала батькові на підставі свідоцтва про право власності № 7147 від 03 грудня 2003 року, виданого представництвом Фонду державного майна в м. Донецьку на ім'я ОСОБА_3

*земельної ділянки, площею 0,0789 га. на території ОСОБА_2 районної у м. Донецьку ради, с/т «Ранок», яка належала батькові на підставі державного акту на право власності ДН № 037398. який було видано на підставі розпорядження виконкому Донецької міської ради від 12.04.1996 року № 602. виданого на ім'я ОСОБА_3

- 1/2 i квартири № 68 у будинку № 45. по вул. Щетиніна, Пролетарського району, м. Донецьку, яку вони купили разом із ОСОБА_4 і набули на неї спільної часткової власності в рівних долях, та яка належить батькові на підставі біржового договору купівлі-продажу від 28.11.1997 зареєстрованого за №000071-97 в книзі реєстрації біржових контрактів універсальною товарною біржею «Донецька» на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Краматорського міського суду від 13.10.2015 їй визначено додатковий строк у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, однак коли я звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом постановою від 18.11.2015 мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо зазначений державний акт і право власності на землю батько за життя не зареєстрував в електронному реєстрі прав власності, у зв'язку з чим я не можу отримати витяг ДЗК на земельну ділянку для надання його нотаріусу, крім того прізвища у правовстановлюючих документах на майно, моєму свідоцтві про народження та правовстановлюючих документах батька різні - Повихин і ОСОБА_3, це є звичайною плутаниною літер яка відбулася у зв'язку з переходом з документів російською мовою на українську, однак мені було рекомендовано звернутись до суду.

Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на майно, що належало померлому ОСОБА_3

В судове засідання позивачка не з?явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 районна рада м. Донецька в судове засідання не з?явився. причин своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Як передбачено ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2016 року ,№ 1669-VII, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Краматорського міського суду від 13.10.2015 їй визначено додатковий строк у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 померлого 3 грудня 2014 року.

Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в зв?язку з помилкою в прізвище.

Відповідно до частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40).

У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "ОСОБА_7 проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "ОСОБА_5 проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (п. 3)».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися квартирою, що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування з 2014 року, відсутні. Проте в порушення статті Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач вже більш, ніж півтора роки з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше двох років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Конституції Україна є правовою державою.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції).

Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієїю і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин, дійсно на теперішній час існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Вимогами ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За вимогами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави суду зробити висновок про те, що оскільки нотаріусом видана відмова у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, то позивач позбавлений права оформлення спадщини в інший спосіб.

Жодних інших осіб спадкоємців судом не встановлено.

За таких обставин позов є обґрунтованим та наявні всі підстави для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної ради м. Донецька про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 3 грудня 2014 року у м. Донецьк на земельну ділянку площею 0,0789 га для садівництва, розташовану на території Пролетарського району м. Донецька у садівничому товаристві «Ранок», квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,14 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.; ? частку квартири АДРЕСА_2 загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та надруковано в одному примірнику.

Суддя Краматорського

міського суду ОСОБА_5