РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.,

суддів: Павліченка С.В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Волощук В.І.

Без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Нижньоапшанської сільської ради про часткове визнання заповіту недійсним та визнання права на обовязкову частку в спадковому майні,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Нижньоапшанської сільської ради про часткове визнання заповіту недійсним та визнання права на обовязкову частку в спадковому майні.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 1989 року померла мати позивачки ОСОБА_4, а 16 вересня 2015 року помер батько позивачки - ОСОБА_5. Батьки позивачки постійно проживали в с. Діброва, ОСОБА_6, вул. К.Маркса,84, Тячівського району. Після їх смерті залишилось спадкове майно, житловий будинок з надвірними прибудовами в с. Діброва, ОСОБА_6, вул. К.Маркса,84, Тячівського району. На випадок своєї смерті батько ОСОБА_5 посвідчив в 2004 році в Дібровській сільській раді заповіт, за яким все своє майно, а також все те, на що за законом він матиме право заповів своєму племіннику ОСОБА_3. Спадкоємцями до майна померлих батьків за законом є доньки : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_3. Інших спадкоємців за законом немає, враховуючи те, що ОСОБА_2 є непрацездатною, то відповідно до вимог ст.1241 ЦК України, вона має право на обовязкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, та відповідно до вимог ст.1241 ЦК України така частка складає, 1/6 частину, тобто половину спадкового майна яке б належало їй за законом. Спадкове майно вона прийняла, так як в законом встановлений строк подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса в смт.Солотвино.

Даний житловий будинок було побудовано її батьками за час перебування в зареєстрованому шлюбі, однак через те, що відповідач не визнає її право на обовязкову частку в спадщині, то вона змушена була звернутись до суду за вирішенням даного спору. Вирішити даний спір шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину не можливо, так як будинок є самочинно побудований, відсутні документи на його будівництво, він не зареєстрований в БТІ, а тому відповідач не звертається до нотаріуса він намагається розібрати будинок самовільно. А тому позивачка просила суд частково визнати недійсним заповіт посвідчений Дібровською сільською радою 2004 року від імені ОСОБА_5 в частині1/6 частини спадкового майна, визнати за нею право на обовязкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_5, померлого 26.09.2015 року, в розмірі 1/6 частини спадково майна.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності на 1/6 частку спадкового майна скасувати, як таке що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та постановити рішення яким позовні вимоги про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини спадкового майна задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року помер батько позивачки - ОСОБА_5 (а.с.8), а 23 жовтня 1989 року померла її мати ОСОБА_4 (а.с.9), які постійно проживали в с. Діброва, ОСОБА_6, вул. К.Маркса,84, Тячівського району. ОСОБА_5 посвідчив в 2004 році в Дібровській сільській раді заповіт (а.с.29), за яким все своє майно, яке буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилось з чого б воно не складалось, а також все те, на що за законом він матиме право заповів своєму племіннику ОСОБА_3. Спадкоємцями до майна померлих батьків за законом є доньки померлих : вона ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_3. Враховуючи те, що вона на час смерті батька була непрацездатною отримувала пенсію, що стверджується пенсійним посвідченням (а.с.7), то відповідно до вимог ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, така частка складає 1/6 частину, тобто половину спадкового майна яке б належало їй за законом.

Після смерті батька позивачка звернувшись в Законом передбачений шестимісячний строк до нотаріуса з заявою від 15 вересня 2015 року (а.с.38) про прийняття спадщини, однак в подальшому спадщину у нотаріуса не оформила у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

По справі встановлено, що позивачка є пенсійного віку і є рідною дочкою ОСОБА_5, який помер 16 вересня 2015 року, тому вона відноситься до повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов"язкова частка).

Пунктом 7 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено захист права на обовязкову частку у спадщині, може здійснюватись предявленням вимог про визнання права на обовязкову частку у спадщині (ст.1241 ЦК України), шляхом перерозподілу спадщини (ст.1280 ЦК України), визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину (ст.1301 ЦК України).

Беручи до уваги, що позивачка не може захистити своє право шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, так як будинок є самочинно побудований, відсутні документи на його будівництво, він не зареєстрований, а відповідач намагається розібрати будинок самовільно в тому числі розпорядитись і 1/6 його частини, яка належить позивачці, вимоги позивача у визнанні права на обовязкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини спадкового майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1241, 1280, 1301ЦК України, ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року в частині відмови у визнанні права на обовязкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини спадкового майна - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини спадкового майна.

В іншій частині рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: