Провадження № 2/520/839/16
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування, -
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутністю.
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати за його відсутністю на підставі документів, що містяться в матеріалах справи
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України шляхом оголошення у пресі.
Третя особа ОСОБА_4 до суду надала заяву в якій підтримала позовні вимоги не заперечує проти їх задоволення та просить суд розглядати справу за її відсутності.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню .
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Так, позивач на підставі договорів дарування від 17.11.0 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори позивачка здійснила відчуження належного їй майна на користь дочки ОСОБА_5, яка померла 25.06.15 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №416193 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після смерті доньки відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої є позивачка та відповідачі. Так позивачка в позові зазначає, що договори дарування укладались з метою збереження майн у родині, оскільки позивачка на той час перебувала у тяжкому стані здоровя, перенесла хірургічне оперативне втручання, про що свідчать надані суду медичні документи, як містяться в матеріалах справи. Після лікування та реабілітації стан здоровя позивачки поліпшився і остання зрозуміла, що правочин відбувся на вкрай невигідних для неї умовах, а саме остання перестала бути власником відповідно майна. Тобто провочин було здійснено під впливом тяжкої для позивачки обставини- її хвороби. За життя ОСОБА_5 не встигла переоформити право власності на земельну ділянку та на ? частину будинку, що знаходяться за адресою: м.Одеса, вул. ак. Вільямса, 48 на матір, однак мала такий намір.
Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року (з наступними змінами) „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" вказано, що при визнанні угод недійсними в т.ч. укладених і під впливом тяжких обставин, необхідно встановлювати наявність безпосереднього зв'язку між такими обставинами та волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.
Так в судовому засіданні встановлено, що договори дарування від 17.11.10 року був укладений позивачем під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, такою тяжкою обставиною є хвороба позивача, яка в силу хвороби отримала другу групу інвалідності , має низку захворювань та похилий вік.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
На підтвердження тяжкої обставини яка мала місце при здійсненні правочинів позивачка надала медичну документацію про стан її здоровя.
Згідно зі ст.203 ч.1 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Таким чином, приведені позивачем доводи ґрунтуються на вимогах закону.
На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування, як укладених під впливом тяжких обставин, знайшли підтвердження в судовому засіданні , а тому належать задоволенню. На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування задовольнити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, через Київський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луняченко В. О.