У Х В А Л А

4 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства "Адміністрація морських портів України", треті особи: Міністерство інфраструктури України, первинна профспілкова організація державного підприємства "Адміністрація морських портів України", голова державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Амєлін Андрій Миколайович, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 32, частин другої та третьої статті 252 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частин другої та третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності";

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права,- а саме частини третьої статті 252 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, постанови Верховного Суду України від 21 березня 2012 року, 23 квітня 2014 року.

Також, 21 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень, встановлених ухвалою Верховного Суду України від 3 червня 2016 року.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 посилалася на поважність причин пропуску процесуального строку, зазначаючи про отримання ухвали Верховного Суду України від 3 червня 2016 року лише 18 червня 2016 року.

З огляду на поважність причин пропуску строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень, що підтверджено належними доказами, клопотання ОСОБА_4 про його продовження підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що у відповідача відбулася зміна в організації виробництва і праці, про що позивачку було повідомлено в установлений законом строк, однак позивачкою не надано згоди на продовження роботи в нових умовах. Також відсутні інші докази на підтвердження фактів порушення відповідачем порядку звільнення позивачки згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Зокрема, судом встановлено, що є необгрунтованим посилання профспілкового органу на те, що подання відповідача про надання згоди на звільнення позивачки з роботи було направлено до закінчення встановленого трудовим законодавством двохмісячного строку, протягом якого працівники мають надати згоду або відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, як на підставу для відмови у наданні згоди на таке звільнення.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, що надана заявницею для порівняння, якою судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від 21 березня 2012 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано ухвалу суду касаційної інстанції, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції через необґрунтованість судових рішень щодо відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі. У вказаній справі суд дійшов висновку, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівника, який є членом первинної профспілкової організації, допускається лише за попередньою згодою професійної спілки, що діє на підприємстві, членом якої є працівник. Первинний осередок Київської міської профспілки працівників ЗМІ "Медіафронт" був легалізований шляхом письмового повідомлення ЗАТ "Міжнародний медіа центр - СТБ" про створення зазначеного первинного осередку, тому його дія поширюється на ЗАТ "Міжнародний медіа центр - СТБ", а висновок судів про те, що первинний осередок профспілки легалізується в порядку, визначеному ст. 14 Закону України "Про об'єднання громадян", є необґрунтованим.

Постановою Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано ухвалу суду касаційної інстанції, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції, оскільки позивач є членом виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України моторвагонного депо Полтава ДП "Південна залізниця", то для його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки. ВП "Моторвагонне депо Полтава" ДП "Південна залізниця" з поданням про звільнення позивача звертався лише до Вільної профспілки машиністів України. Звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України моторвагонного депо Полтава ДП "Південна залізниця" без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 21 березня 2012 року, 23 квітня 2014 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновках щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Продовжити строк на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з 18 червня по 21 червня 2016 року.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства "Адміністрація морських портів України", треті особи: Міністерство інфраструктури України, первинна профспілкова організація державного підприємства "Адміністрація морських портів України", голова державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Амєлін Андрій Миколайович, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко