Справа № 474/429/15-ц
П. №2/474/141/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.16року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

Врадіївський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Фасій В.В.

при секретарі Багрін Н. А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_6

без участі

третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7, Врадіївської селищної ради Миколаївської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно ? частини житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, після зміни позовних вимог, просила встановити факт прийняття нею спадщини, після смерті батька ОСОБА_8 на житловий будинок по вул.. Первомайській, 45 в смт.Врадіївка Миколаївської області (далі спірний будинок) та визнати за нею право власності на ? частини вказаного будинку в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач, її представник ОСОБА_2 підтримали позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що спірний будинок був нажитий її батьками під час шлюбу, та належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, зареєстрований за одним з них, - батьком. Після смерті матері у 2000 році вона та батько успадкували ? її частки у будинку, тобто по ? - кожен. У 2002 році помер її батько ОСОБА_8, після смерті якого залишилося спадкове майно ? частини спірного будинку. Спадкоємцями після смерті батька, крім неї були її брати ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Вона прийняла спадщину на протязі шести місяців після її відкриття, шляхом вступу в оперативне володіння та управління спірним будинком, але не отримала свідоцтво про право на спадщину. Після смерті брата ОСОБА_10, її другий брат ОСОБА_3, став заперечувати її право на спадкове майно, тому вона звернулась до нотарільної контори з відповідною заявою, та в подальшому до суду з вказаним позовом. Посилалася на здійснення поховання батька, проведення після його смерті ремонтних робіт та покращення спірного будинку, оплату комунальних послуг, укладення договорів з енергопостачальною організацією та наявність у неї орденських книг виданих на імя спадкодавця, нагород. Крім того посилалась на наявність у неї право встановлювальних документів на будинок, які в подальшому були передані брату ОСОБА_3

Крім того представник позивача ОСОБА_2 посилався на неправомірність дій нотаріуса щодо прийняття ним заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені ОСОБА_3 не на спеціальному бланку, без предявлення на період її прийняття право встановлювального документу на спірний будинок, внесення даних про їх предявлення лише 29.01.2015р.

Відповідач ОСОБА_3, його представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов не визнали, надали заперечення на позов в яких посилалися, що вимоги позивача та обставини на які вона посилається, не підтверджені певними засобами доказування, у розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України. Позивачем обрано не вірний спосіб захисту в розумінні ст. 3-5 ЦПК України, оскільки спори про зміну розміру часток у спадщині вирішується між спадкоємцями, у разі не досягнення згоди, в судовому порядку, а оскільки позивачка успадкувала ? частку будинку після смерті матері, то не має перешкод отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку після її смерті у нотаріальній конторі, і немає потреби встановлювати факт прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, оскільки право на ? частину будинку і так належить їй за законом. Крім того нею не вчинено жодних дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини. Також посилалися на витік строку дії звіту про оцінку майна, необхідність подання позивачем нових даних про оцінку будинку, для визначення його дійсної вартості, що є необхідною умовою правильного вирішення спору, та сплати судового збору за вимогу майнового характеру. А також на неправомірність дій нотаріуса щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на земельну частку (пай). Просили застосувати строк позовної давності.

Крім того представник відповідача ОСОБА_4 послався на те, що ВСС України в своєму рішенні у цій же справі зазначив, що надана позивачем накладна від травня 2002р., на підтвердження придбання матеріалів для ремонту спірного будинку, не може бути належним доказом, оскільки не підтверджує що вказані в ній матеріали були використані на ремонт саме спірного будинку, та містить виправлення дописки олівцем «травень 20002р.».

Представник третьої особи без самостійних вимог Врадіївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 не заперечила проти задоволення позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог Врадіївської селищної ради Миколаївської області будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутність представника не звертався.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_11 уклали шлюб 03.03.1938 року (посвідка на шлюб №21);

-в 1971 році, в період перебування у шлюбі, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 побудували будинок по вул.. Первомайській, 39, який зареєстрували на праві особистої власності за одним з подружжя ОСОБА_8 (свідоцтво про особистої власності на побудови №1001 від 07.04.1971 р.);

-01.10.1987 році проведена перенумерація будинків. Будинку по вул.. Первомайській, 39 смт. Врадіївка присвоєно новий номер 45 (довідка №605 від 05.02.2015р.);

-спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_11 відкрилася 10.09.2000 року (свідоцтво про смерть І-ФП №016364 видане відділом РАГС Врадіївського управління юстиції);

-на момент смерті ОСОБА_11 з нею по вул.. Первомайській, 45 смт. Врадіївка сумісно проживав чоловік ОСОБА_8 (посвідка на шлюб №21, показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, довідка №604 від 05.02.2015р.);

-06.07.2001 р. донька спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на земельну частку (пай) та грошовий вклад (свідоцтво про народження ЯТ №162754 від 09.04.1949р., свідоцтво про одруження ІІ-АГ №209097 від 28.10.1967р., свідоцтво про право на спадщину за законом №1242 від 06.07.2001р., свідоцтво про право на спадщину за законом №1823 від 29.10.2004р.);

-сини спадкодавиці ОСОБА_11, - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини після її смерті не вчинили дій які б свідчили про прийняття спадщини (спадкова справа №185/2001р. заведена 25.06.2001р., лист нотаріуса № 134/01-16 від 10.02.2015р.);

-спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилась 05.01.2002 року (свідоцтво про смерть серії І-ФП №214337 видане 29.01.2015 року відділом РАЦС Врадіївського РУЮ);

-спадкове маса складається з житлового будинку по вул.. Первомайській, 45 смт. Врадіївка (свідоцтво про право особистої власності №1001 від 07.04.1971р.);

-спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_8 були його діти, - донька ОСОБА_1, сини ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (свідоцтво про народження ЯТ №162754 від 09.04.1949р., свідоцтво про одруження ІІ-АГ №209097 від 28.10.1967р., посвідка про народження №1158181, показання відповідача в якості свідка, показання свідка ОСОБА_14В.);

-сини спадкодавця ОСОБА_8, - ОСОБА_9, ОСОБА_10 на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини після його смерті не вчинили дій які б свідчили про прийняття спадщини (спадкова справа №163/2002р. заведена 05.01.2002р., відповідь нотаріуса №134/01-16 від 10.02.2015р.);

-05.01.2006р. помер син спадкодавця ОСОБА_10 та 17.01.2015р. - син ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть І-ФП №214329, показання відповідача в якості свідка, свідка ОСОБА_14В.);

-позивач брала участь у похованні батька ОСОБА_8Й,, та розпорядилася його майном, яке було використаного на організацію поховання тана протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, доглядала за спірним будинком, ремонтувала його, вирішувала питання його обслуговування (оплату послуг за енергопостачання, та подальше укладення договору з енергопостачальною організацією, виконання поточних ремонтних робіт,-фарбування вікон, підлоги, дверей, перекриття даху в звязку з затіканням, шпаклювання, заміна електропроводки, підбиття стелі, фронтонів) та порядок користування ним (надання дозволу на проживання (наявність ключів від будинку, та передачу їх брату ОСОБА_10 для користування та проживання у спірному будинку) (накладна №21 від травня 2002 року, акт виконаних робіт від 29.05.2002р., довідка №01/835 від 27.05.2015р. зі споживачем ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_7М.);

-08.07.2002 року відповідач ОСОБА_3, перебуваючи у хірургічному відділенні Врадіївської ЦРЛ, звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_8, зареєстрованою у книзі обліку спадкових справ за №319, факт про прийняття спадщини перевірено за правовстановлювальними документами на житловий будинок, дані про що внесені до заяви 29.01.2015р.. (протокол огляду спадкової справи після смерті ОСОБА_3, заяви ОСОБА_3 від 08.07.2002р., довідка ЦРЛ №213 від 30.01.2015р., показання свідка ОСОБА_6А.);

-29.01.2015р. позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини (заява реєстровий номер 24/02-14 від 29.01.2015р.);

-19.03.2015р. нотаріальна контора на запит ОСОБА_1 від 19.03.2015р. повідомила останню, що їй не обхідно звернутися до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 (лист № 294/01-16 від 19.03.2015р.);

-31.03.2015р. позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8, в якій посилається на те, що прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння та управління майном спадкодавця, на підставі ст. 549 ЦК УРСР, 1963 р. (заява вх.№118/02-14 від 31.03.2015р. );

-08.05.2015р. нотаріальною конторою ОСОБА_1, на її заяву від 31.03.2015р., було запропоновано надати рішення суду про доказ вступу в управління чи володіння спадковим майном або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (лист № 467/02-14 від 08.05.2015р.);

-06.04.2015р. нотаріальна контора на усний запит ОСОБА_3 повідомила останнього, що йому необхідно звернутися до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8, з посиланням на ст. 1272 ЦК України (лист № 384/01-16 від 06.04.2015р.);

-13.05.2015р. державним нотаріусом на імя відповідача повторно надано лист розяснення за №486/01-16, в якому державний нотаріус посилається на перегляд нею повідомлення №384/01-16 від 06.04.2015р. щодо роз'яснення позивачу права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ст. 1272 ЦК України та в якому вона вважає лист за вказаним номером помилковим, посилаючись, що згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року яке діяло станом на день смерті спадкодавця, 2002 року, відповідач ОСОБА_3 є таким що прийняв спадщину, шляхом вступу в оперативне управління майном, що встановлено нею за правовстановлюючим документами на житловий будинок (лист розяснення нотаріуса №486/01-16 від 13.05.2015р., показання свідка ОСОБА_6А.).

-рішенням суду у справі №474/386/15-ц від 09.06.2015р., яке набрало законної сили 01.09.2015р., відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у продовженні строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 (рішення суду №474/386/15-ц від 09.06.2015р., рішення Апеляційного суду від 01.09.2015р.);

-22.10.2015р. позивач звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва на ? частину спадкового майна, - спірний будинок, після смерті матері, як особа яка у 2001році отримала свідоцтво про право на спадщину після її смерті на земельну частку (пай), а тому вважає себе такою, що прийняла у спадок і інше спадкове майно (заява від 22.10.2015р.);

-станом на день розгляду справи свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 нотаріусом відповідачу не видавалося (показання свідка ОСОБА_6А.);

-судові витрати понесені позивачем складають 243,60 грн. за вимогу немайнового характеру та 380,78 грн. за вимогу майнового характеру (квитанція від 22.04.2015р. та від 06.05.2015р.);

Суд вважає що між сторонами склалися правовідносини з приводу встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

При прийнятті рішення суд керується:

Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., який набрав законної сили з 01.01.2004р., відповідно до якого цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникають або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців.

Тобто правила цієї книги може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 01.07.2003р. і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР.

А тому, оскільки спадщини після смерті ОСОБА_8 відкрилась 05.01.2002 року, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтями 525, 526 цього ж кодексу встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу).

Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти .

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно вимог цієї ж статті прийняття частини спадщини - означає прийняття спадщини вцілому.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВСУ від 24.06.1983р. №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», чинною на час відкриття спадщини, згідно якого, якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління і володіння майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно.

Статтею 392 ЦК України, що у разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може предявити позов про визнання його права власності.

Статтями 22, 28 КпШС України, чинного на час укладення шлюбу між батьками позивача та набуття ними права власності на будинок, відповідно до якого майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Та в разі його поділу частки кожного з подружжя в такому майні визнаються рівними.

Статтею 11 ЦПК України, що суд розглядає справи за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 та ч. 2 ст. 59 ЦК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Клопотання відповідача, його представників щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд вважає таким що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003р.), правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Оскільки строк позовної давності встановлений ст. 71 ЦК УРСР не сплив до набрання чинності ЦК України (2003р.), застосуванню підлягає саме ЦК України (2003р.).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Положення ст.ст. 560 та 561 ЦК УРСР, що регулюють порядок та строки видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежують спадкоємця строками звернення до нотаріальної контори щодо отримання такого свідоцтва.

Як вбачається з матеріалів справи, перший раз позивачка зверталася до державної нотаріальної контори 29.01.2015р. і саме станом на цю дату державним нотаріусом визначено коло спадкоємців. 31.03.2015р. позивачка зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом № 467/02-14 від 08.05.2015р. нотаріальною конторою було запропоновано позивачці надати рішення суду про доказ вступу в управління чи володіння спадковим майном або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та відповідно до присів ст. 261 ЦК України, позивачка довідалась чи могла довідатись про порушення свого права з моменту звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про правно на спадщину, а відтак строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України не сплив.

Суд не бере до уваги посилання позивача як на доказ вступу фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, накладні від вересня 2008р., 15.08.2015р., травня 2011р. (а.с. 27-28 т.1) та акти - розписки від 22.04.2016р. (а.с. 54-55 т.2), як такі що датуються поза шестимісячним строком з дня відкриття спадщини, встановленим ч.2 ст. 549 ЦК УРСР.

Та з цих же підстав не бере до уваги доказ сторони відповідача, - показання свідка ОСОБА_15, щодо передачі у 2009р. їй - відповідачем ключів від спірного будинку для користування ним.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 на неправомірність дій нотаріуса щодо прийняття ним заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені ОСОБА_3 не на спеціальному бланку, без предявлення на період її прийняття правовстановлювального документу на спірний будинок, внесення даних про їх предявлення лише 29.01.2015р., та представника відповідача ОСОБА_5 про неправомірність дій нотаріуса щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на земельну частку (пай), суд не бере до уваги, оскільки вони виходять за межі заявлених вимог.

Твердження позивача, її представника про наявність у неї на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 право встановлювальних документів на спірний будинок, подальшу їх передачу брату ОСОБА_3 також не заслуговують на увагу оскільки не підтверджені належними, допустимими доказами (показання позивача в якості свідка, тощо), а пояснення позивача спростовуються показаннями свідка ОСОБА_16Я,, відповідача в якості свідка ОСОБА_3, що документи на будинок знаходилися у відповідача з моменту відкриття спадщини).

Крім того суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_4 на те, що ВСС України в своєму рішенні у цій же справі зазначив, що надана позивачем накладна від травня 2002р., на підтвердження придбання матеріалів для ремонту спірного будинку, не може бути належним доказом, оскільки не підтверджує що вказані в ній матеріали були використані на ремонт саме спірного будинку, та містить виправлення дописки олівцем «травень 2002р.»., які такі що спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами,- протоколом огляду оригіналу накладної №21 від травня 20002р. на імя ОСОБА_1 про придбання ремонтних матеріалів, без наявних дописок олівцем, та їх використання для ремонту спірного будинку, відповідно до акту виконаних робіт, показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13

Суд не бере до уваги відмову позивача ОСОБА_1 від прийняття спадщини від 29.01.2015р., як таку, що вчинена поза межами строків встановлених ст.. 553 ЦК УРСР

Суд вважає доведеним, що після смерті спадкодавця ОСОБА_11 позивач ОСОБА_1 прийнявши частину спадкового майна, прийняла у спадок і інше спадкове майно, в тому числі ? частину спірного будинку. Виходячи з цього, після смерті другого з подружжя ОСОБА_8, спадщина відкрилася на ? частини спірного будинку.

З огляду на вищевикладене, того що в судовому засіданні встановлено, що позивачка на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 управляла майном, що залишилося після смерті батька, займалася похованням батька, доглядала за будинком, ремонтувала його, вирішувала питання його обслуговування і порядок користування ним, в т.ч. питання проживання в ньому інших осіб, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8 шляхом фактично вступу в управління та володіння спірним будинок, а відтак позовна вимога про встановлення факту прийняття спадщини підлягає повному задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про визнання за нею права власності на ? частини спірного будинку, то суд з врахуванням того, що син спадкодавця, він же відповідач по справі, після смерті ОСОБА_8, 08.07.2002р., звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відповідно до повідомлення державного нотаріуса за №486/01-1613.05.2015р. згідно діючого на момент відкриття спадщини законодавства визнається таким що прийняв спадщину, з врахуванням положень п.4 постанови Пленуму ВСУ від 24.06.1983р. №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», вважає позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, - та визнання права власності на позивачем на 3/8 частини спірного будинку.

Суд, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, вважає що судові витрати слід присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в звязку з чим стягнути на його користь з відповідача 243,60 грн. судового збору за вимоги немайнового характеру, яка судом задоволена повністю, та 190,39 грн. за вимогу майнового характеру (1/2 різниця між заявленою та задоволеною вимогою).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,- ? частини житлового будинку - задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, - житлового будинку №45 по вул. Первомайській в смт.Врадіївка Миколаївської області , після смерті батька ОСОБА_8, померлого 05 січня 2002 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку №45 по вул.. Первомайській в смт.Врадіївка Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого 05 січня 2002 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, - судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, - судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 190 (сто девяносто) грн.. 39 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Фасій