У х в а л а

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору дарування житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 26 листопада 2003 року він видав ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив останнього прийняти в ОСОБА_4 житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 та подарувати їх ОСОБА_3

Змінивши свої наміри, він 16 грудня 2003 року надав ОСОБА_2 іншу довіреність, якою уповноважив останнього купити на його ім'я зазначений житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,0496 га та продати за ціною і на умовах на власний розсуд.

Право власності на вказаний житловий будинок він набув 16 лютого 2004 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

24 квітня 2004 року ОСОБА_2 на підставі виданої ним довіреності, діючи поза його волею та без його відома, подарував зазначений житловий будинок своєму батькові ОСОБА_3

Посилаючись на те, що довіреність була видана ним ОСОБА_2 внаслідок помилки щодо змісту повноважень та предмету цього правочину, в нього не було наміру на уповноваження ОСОБА_2 укладати від його імені договір дарування спірного житлового будинку, на час видачі довіреності зазначений житловий будинок йому на праві власності не належав, просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 липня 2013 року позов задоволено. Визнано недійною довіреність від 26 листопада 2003 pоку, видану ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № КД 3458. Визнано недійсним договір дарування від 24 квітня 2004 року житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № 386. Скасовано державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, проведену на підставі договору дарування від 24 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О. за реєстровим № 386. Поновлено реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2004 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки при проведенні її попереднього розгляду встановлено обставини передбачені ч. 5 ст. 332 ЦПК України.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору дарування житлового будинку, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова