Справа № 465/2152/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/6273/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а:

у березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства „Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати всіх належних сум при звільненні в розмірі 35501 грн. 51 коп.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що працював на посаді заступника начальника відділення у ДП «ЛНДРІ» до 01.03.2010 року. Однак, відповідач провів повний розрахунок заборгованості з ним лише 29.01.2015 року, а тому просив стягнути середній заробіток, який згідно розрахунку становить 35 501 грн. 51 коп. (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 146-147).

Дане рішення оскаржив позивач. В апеляційній скарзі просить таке скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що належні йому до виплати кошти станом на день звільнення з роботи 01.03.2010 року були у повному обсязі виплачені йому 29.01.2014 року, оскільки такий висновок спростовується рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015 року, яким встановлено дату 25.01.2014 року як дату виплати йому заборгованої, але не виплаченої при звільненні 01.03.2010 року, заробітної плати.

Звертає увагу на те, що компенсацію, нараховану йому відповідачем за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати станом на 25.01.2014 року на загальну суму 4 058 грн. 15 коп. він отримав лише 29.01.2015 року, що стверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення. Зазначає, що судом необгрунтовано відхилено його доводи стосовно того, що датою остаточного розрахунку відповідача з ним є 29.01.2015 року, оскільки Законом України „Про оплату праці компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, віднесено до додаткової заробітної плати, а відтак дану позовну заяву, подану ним до суду 30.03.2015 року, подано в межах трьохмісячного строку звернення до суду (а.с. 153-157).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача до 1 березня 2010 року на посаді заступника начальника відділення.

25 травня 2012 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ № 2н-1326/655/2012, який виконаний у примусовому порядку 25 січня 2014 року, що підтверджено постановою головного державного виконавця ВПВРУ ДВС ГУ юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 33510280 від 29 січня 2014 року.

Крім того, 22 травня 2014 року Франківським районним судом м. Львова також видано судовий наказ № 2н/465/370/14 про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати в сумі 4058 грн 15 коп., який виконаний у примусовому порядку 29 січня 2015 року, що підтверджено постановою головного державного виконавця ВПВРУ ДВС ГУ юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 43807665 від 10 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений тримісячний строк звернення до суду, оскільки суми, які належали до виплати, були виплачені позивачу у повному обсязі 29 січня 2014 року, а із позовною заявою звернувся до суду лише 30 березня 2015 року.

Однак, з таким висновком суду першої інстанцій погодитись не можна, оскільки при винесенні рішення порушені норми матеріального та процесуального права.

Так, згідно з ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

До структури заробітної плати, визначеної у ст. 2 Закону України «Про оплату праці» входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

В аспекті надання офіційного тлумачення положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи 22 травня 2014 року Франківськім районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 4 058 грн. 15 коп.

Згідно довідки ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 24 липня 2015 року № 904/4-70 ОСОБА_2 була нарахована компенсація за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів виплати в сумі 4 058 грн 15 коп, яка була стягнута з відповідача 29 січня 2015 року, що підтверджується квитанцією № 268 (а. с. 22).

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати не є складовою частиною заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Оскільки остаточний розрахунок із ОСОБА_2 був проведений 29 січня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 268 (а. с. 22), а із зазначеним позовом він звернувся 30 березня 2015 року, тобто в межах строку, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Разом з тим, позивач, заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 35 501,51 грн. з урахуванням суми прибуткового податку, невірно розрахував середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді та не застосував порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 в частині визначення середньомісячного числа робочих днів з урахуванням фактично відпрацьованих днів та графіку роботи підприємства, та не поділив на 2 сумарну кількість робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 , Закону України «Про оплату праці», середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи що передують події, з якою пов»язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п.5 наведеного вище порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу (затримки розрахунку) є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи календарні дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадку передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку , яка обчислюється : шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як видно з матеріалів справи перед звільненням позивач працював у січні 2010 р. 10 р.днів, у лютому 2010 р. - 17 р.днів, всього 27 р.дн. Заробітна плата 4 475,02грн. : 27 = 165,74 грн. (середньоденна зар. плата). Кількість робочих днів у розрахунковому періоді 247 + 18, відповідно у 2014 р. та у 2015 р., розрахунковий період - з 25.01.2014 р. по 29.01.2015 року = 252 р.дн. Середньомісячне число робочих днів 252:2=126. Відповідно 165,74 х 126 = 20883,24 грн. Зазначена сума середнього заробітку за затримку розрахунку підлягає стягненню з відповідача в користь позивача як розрахована без врахування суми податків та обов»язкових платежів, які слід розрахувати та стягнути при виплаті присудженої до сплати суми.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, тому рішення слід скасувати з ухваленням нового про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, відтак з цих підстав рішення підлягає скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2014 року по 29.01.2015 року в розмірі 20 883,24 грн. без врахування суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» в дохід держави 438,23 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3