У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про реальний розподіл житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування земельною ділянкою, площею 0,08 га, розташованої за даною адресою. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частини спірного домоволодіння, а відповідачеві відповідно - 2/3 його частини. Позивач просила виділити їй в натурі 1/3 частини згаданого житлового будинку та встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,08 га, що була надана для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Проведено реальний розподіл домоволодіння під АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визначено ідеальну частку ОСОБА_7 в житловому будинку під АДРЕСА_1 у розмірі 58,34 %. Визначено ідеальну частку ОСОБА_6 в житловому будинку під АДРЕСА_1 у розмірі 41,66 %. Виділено у власність ОСОБА_7, співвласнику 2/3 частини, наступні приміщення у житловому будинку під АДРЕСА_1: на першому поверсі: 1-1 - коридор, площею 5,5 кв.м; 1-2 - коридор, площею 5,1 кв.м; 1-6 - житлова кімната, площею 9,5 кв.м; 1-7 - котельня, площею 2,7 кв.м; 1-8 - кухня, площею 6,8 кв.м; по мезоніну: 1-9 - сходова клітина, площею 1,6 кв.м; 1-10 - житлова кімната, площею 10,4 кв.м; 1-11 - житлова кімната, площею 8,7 кв.м; підвал, площею 7,5 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_7, для приведення у відповідність до житлово-побутових та будівельних вимог у належних йому житлових приміщеннях, влаштувати котел в приміщенні 1-1, площею 5.5 кв.м, та в приміщенні 1-7, площею 2.7 кв.м влаштувати санвузол. Виділено у власність ОСОБА_6 співвласнику 1/3 частини, наступні приміщення у будинку АДРЕСА_1, на першому поверсі: 1-3 - житлова кімната, площею 9,2 кв.м; 1-4 - житлова кімната, площею 11,4 кв.м; 1-5 - житлова кімната площею 16,7 кв.м; східці, площею 3,2 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_6, для приведення у відповідність до житлово-побутових та будівельних вимог у належних їй житлових приміщеннях, добудувати прибудову в якій розмістити кухню та санвузол відповідно до діючих норм проектування та будівництва, між приміщеннями 1-4 та 1-5 пробити дверний проріз, закласти дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, вхід на горище влаштувати з приміщення 1-3. Встановлено наступний порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_6 надано у користування земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 4,39мп; 39,40 мп; 5,98 мп; 22,04 мп; 3,14 мп; 1,00 мп; 4,11 мп; 7,02 мп; 3,20 мп; 3,20 мп; 3,08 мп; 0,25 мп; 2,30 мп; 7,49 мп; 4,17 мп,- загальною площею 268,3 кв.м. Надано у користування ОСОБА_6 частину огорожі, довжиною 49,7 мп, площею 69,7 кв.м та вбиральню. ОСОБА_7 надано у користування земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 4,17 мп; 7,49 мп; 2,30 мп; 6,45 мп; 10,10 мп; 5,79 мп; 1,0 мп; 3,14 мп; 22,04 мп; 15,02 мп; 41,40 мп: 19,76 мп, - загальною площею 536,6 кв.м. Встановлено ОСОБА_6 право сервітуту на користування частиною земельної ділянки з розмірами по периметру: 1,0 мп; 6,79 мп; 4,75 мп; 1,0 мп; 3,75 мп; 5,79 мп; загальною площею 10,54 кв.м. Надано у користування ОСОБА_7 частину огорожі, довжиною 78,4 мп площею 106,7 кв.м. та хвіртку. Зобов'язано ОСОБА_6 сплатити ОСОБА_7 6 811,00 грн компенсації від відступу від рівності часток у домоволодінні. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, 2/3 частини коштів сплачених за проведення експертизи та судового збору в сумі 4 001,79 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з засад справедливості, враховуючи сімейний стан позивача, та відступивши від належних сторонам ідеальних часток у спірному домоволодінні обрав для поділу будинку та земельної ділянки другий варіант, запропонований експертом.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивачеві ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить 1/3 ідеальна частина житлового будинку під АДРЕСА_1 Власником 2/3 ідеальних частин даного будинку, є відповідач ОСОБА_7 Даний житловий будинок розташований на прибудинковій земельній ділянці площею 0,08 га.

Спірний житловий будинок складається з шести житлових кімнат, житловою площею 65,9 кв.м. та кухні, загальною площею 87,6 кв.м до будинку належать господарські споруди : вбиральня В, огорожа 1, хвіртка 3.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 3560, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 29 квітня 2014 року, вартість житлового будинку від АДРЕСА_1 становить 75 820,00 грн. Експертом запропоновано можливі два варіанти поділу зазначеного житлового будинку відповідно до належних сторонам часток, враховуючи, що частка позивача у праві власності становить 1/3 частини, а частка відповідача у праві власності становить 2/3 частини, що у натурі неможливо поділити будинок відповідно до ідеальних часток кожного, а також враховуючи існуючий порядок користування (а.с.28-43).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (чч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК УРСР це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд має право за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК України). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, на вищезазначені вимоги закону належної уваги не звернув; не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам, у їх сукупності, зокрема, залишив поза увагою, що позивач просила виділити їй в натурі 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, при цьому доповнень та уточнень позовних вимог останньої матеріали справи не містять. Натомість суд першої інстанції за власною ініціативою обрав більш прийнятний та справедливий, на його думку, варіант поділу спірного домоволодіння, збільшивши з урахуванням інтересів позивача та членів її сім'ї, її ідеальну частку у спірному домоволодінні до 41,66%, визначивши відповідачеві у цьому будинку ідеальну частку 58,34%, чим фактично вийшов за межі позовних вимог.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що наявний порядок користування та володіння житловим будинком та господарськими спорудами суперечить інтересам сторін та створює невідповідні житлово-побутові умови та перешкоди у володінні та користування належним їм часткам у домоволодінні, жодним чином не обґрунтувавши чим саме такий порядок суперечить інтересам сторін.

Приймаючи до уваги варіант № 2 висновку судової інженерно-технічної експертизи, як більш прийнятний для позивача, суд першої інстанції не мотивував належним чином чому обрано саме такий варіант виділу часток спірного домоволодіння.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції керувався положеннями матеріального права, які до спірних правовідносин не застосовуються, зокрема, здійснюючи посилання на положення Закону України «Про охорону дитинства», суд першої інстанції залишив поза увагою, що співвласником спірного домоволодіння є безпосередньо позивач, дані про реєстрацію малолітніх дітей позивача у спірному домоволодінні відсутні, а отже права та інтереси останніх на вирішення спору не впливають.

Крім того, визначаючи порядок користування земельної ділянки, суд першої інстанції в супереч положень ст. 402 ЦК України встановив позивачеві сервітут відносно частини земельної ділянки, яка надається відповідачеві, а таких вимог позивачем не ставилось.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, на вказані обставини уваги не звернув, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, при цьому не надавши жодної оцінки наданим доказам та залишивши при цьому рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу першого ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова