Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Савченко В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородня І.М., Попович О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення авторського права, за касаційними скаргами ОСОБА_1 в особі патентного повіреного ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення компенсації за порушення авторського права, уточнивши який під час розгляду справи, просила стягнути на свою користь 229 026 грн, що складає 217 розмірів мінімальних заробітних плат, посилаючись на грубе порушення відповідачем її авторських прав, які охороняються законом, а саме на оригінальну назву літературного твору та головного персонажа з нього «Капітошка», при цьому жодного дозволу на використання оригінальної назви твору вона відповідачу не надавала, хоча необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена законом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення авторського права в розмірі 229 026 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року зазначене рішення міського суду змінено, а саме зменшено розмір компенсації за порушення авторського права до 10 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно 13 780 грн та розмір судових витрат до 287 грн 28 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі патентного повіреного ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

ФОП ОСОБА_2 у поданій касаційній скарзі просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір компенсації, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що вона могла отримати дохід від використання оригінальної назви твору «Капітошка», саме в розмірі 229 026 грн, і для цього нею були прийняті всі необхідні заходи, а дохід не отримано виключно через винну поведінку відповідача.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно з частинами 1-3 ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл та заборону використання твору іншими особами.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є автором літературного твору «Капітошка» і їй належать особисті немайнові та майнові авторські права на цей твір, що підтверджується свідоцтвом від 11 травня 2004 року за № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка».

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ФОП ОСОБА_2 неправомірно використовує оригінальну назву твору «Капітошка», здійснюючи роздрібну торгівлю дитячих іграшок, із маркуванням товару «Капітошка».

Пунктами «г» і «є» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати виплати компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу в розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат та вимагати публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

В абзаці 9 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У п. 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснено, що відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Проте вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 304, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів позивача та заперечень відповідача належним чином не перевірив, унаслідок чого не визначився з дійсним розміром компенсації з урахуванням факту порушення майнових прав та які саме порушення допущено; об'єктивних критеріїв, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалості та обсягу порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розміру доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількості потерпілих осіб; намірів відповідача; можливості відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо, й взагалі не вмотивував та не обґрунтував свого висновку щодо стягнення на користь позивача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, в той час як ОСОБА_1 просила стягнути компенсацію в розмірі 217 мінімальних заробітних плат.

При цьому, судом апеляційної інстанції не досліджено висновку експертизи від 28 вересня 2015 року, яким визначено розмір упущеної вигоди та не надано йому належної правової оцінки.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, а такожне надав мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скаргиОСОБА_1 в особі патентного повіреного ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Савченко

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

О.В.Попович

О.М.Ситнік