Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Медяного В.М., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, позивача публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Світича П.В., представника відпові-дача ОСОБА_3 - адвоката Задарко Ю.М., представника третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача то-вариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс» ОСОБА_5, роз-глянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3

ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості в сумі

3880191,48 гривні,

за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Світича Павла Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

07 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнес-банк» ( далі - ПАТ «Брокбізнесбанк» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача то-вариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Едельвейс» про стяг-нення кредитної заборгованості у розмірі 3880191,48 гривні ( т. 1, а. с. 1-2 ). По-зов мотивований тим, що 18 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Едельвейс» був укладений кредитний договір № 01 KLN Ur 13, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді невідновлюваль-ної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 2200000,00 гривень, з тер-міном користування кредитом до 15 січня 2016 року та сплатою 23,5% річних. Позичальник, користуючись грошовими коштами в межах кредитного дого-вору, своєчасно взяті зобов'язання не виконував, з січня 2013 року прострочу-вав погашення відсотків за користування кредитом, з березня 2014 року не сплачував кошти у погашення заборгованості по тілу кредиту. Як наслідок, ста-ном на 22 липня 2015 року у позичальника утворилася заборгованість по тілу кредиту в сумі 1405555,44 гривні, по прострочених процентах - 561559,14 гри-вень, 580321,12 гривня - пеня за порушення строків повернення кредиту, 156299,17 гривень - пеня за порушення строків сплати відсотків, 1058958,03 гривень - сума інфляційних втрат за несвоєчасне погашення заборгованості за договором, 55498,58 гривень - 3% річних за користування кредитними кошта-ми, 40000,00 гривень - штраф за невиконання підпункту 4.2.5. кредитного дого-вору, 22000,00 гривень - штраф за порушення підпункту 3.1.4. договору заста-ви.

У забезпечення виконання ТОВ «Едельвейс» зобов'язань за кредитним до-говором між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3 18 січня 2013 року був укладений договір поруки № 01 Р 13, згідно умов якого останній поручився пе-ред позивачем за виконання всіх боргових зобов'язань позичальником.

Враховуючи наявність боргу та його непогашення ТОВ «Едельвейс», ПАТ «Брокбізнесбанк» просив суд позов задоволити та стягнути заборговані кошти з поручителя ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено у повному обсязі ( т. 1, а. с. 232-238 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, представник ПАТ «Брок-бізнесбанк» Світич П.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунто-ваним, ухваленим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, за неправильного застосування норм матеріально-го і процесуального права ( т. 2, а. с. 2-5 ).

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року представнику апелянта поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квіт-ня 2016 року ( т. 2, а. с. 29 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали останньої, проана-лізувавши в сукупності докази, наявні в справі, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обстави-ни, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони під-тверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення спра-ви, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановле-них обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 18 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 01 Р 13, згідно умов якого ОСОБА_3 поручився перед банком за належне, своєчасне виконання ТОВ «Едельвейс» взятих зобов'язань за кредитним договором від 18 січня 2013 року № 01 KLN Ur 13. Договором поруки забезпечуються вимоги кредитора стосовно сплати боржником суми кредиту, відсотків за користування кредитни-ми коштами, пені, штрафів, інших платежів на користь кредитора. Всі платежі за договором ( погашення кредиту, процентів, неустойки та інші платежі, визна-чені договором ), за виключенням комісії за оформлення і видачу кредиту, по-зичальник здійснює виключно на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Брокбіз-несбанк» з обов'язковим призначенням платежу «Погашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2013 року № 01 KLN Ur 13, без ПДВ». По-вернення кредиту відбувається в строки, в сумах та в порядку, передбачених Графіком, що є невід'ємною частиною кредитного договору, та не пізніше 15 січня 2016 року. Кредитним договором визначена можливість дострового по-вернення кредиту за вимогою банку, оформленою у чітко визначеному по-рядку.

На виконання кредитного договору банк надав ТОВ «Едельвейс» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 200 000,00 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами від 23 січня 2013 року № 31 та від 30 квітня 2013 року № 1.

За доводами позивача, ТОВ «Едельвейс» як позичальник порушило зобов'я-зання щодо погашення згідно погодженого Графіка чергового платежу: 28 бе-резня 2014 року не сплачено 61111,12 гривень; починаючи з лютого 2014 року прострочена сплата процентів за користування кредитними коштами. У зв'язку з порушенням боржником взятих зобов'язань, ПАТ «Брокбізнесбанк» просив позов задоволити та стягнути зазначені у позовній заяві суми з поручителя ОСОБА_3

Відмовляючи у позові ПАТ «Брокбізнесбанк», суд першої інстанції, виклав-ши у рішенні положення чинного кредитного договору, укладеного між банком і ТОВ «Едельвейс», послався, крім іншого, на існуючий договір поруки від 18 січня 2013 року № 02-Р-13, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Туль-Чікен», за яким останнє поручилося перед кредитодавцем за належне виконан-ня позичальником всіх взятих зобов'язань за чинним кредитним договором. П-оложення цього договорі є ідентичними положенням договору поруки, за яким поручителем виступає відповідач у цій справі ОСОБА_3

Суд дійшов висновку, що банк не дотримався положень кредитного дого-вору ( підпункти 5.1, 6.7 ), які регулюють порядок дострокового повернення кредитних коштів, оскільки боржнику не надсилався цінний лист з повідомлен-ням та вимогою про повернення кредиту, а значить, згідно пункту 5 кредитного договору у позичальника не настало обов'язку повернути банку кредит достро-ково.

Крім цього, боржник та поручителі згідно підпункту 4.1.2 кредитного дого-вору здійснили часткове погашення кредиту у сумі 1 480 411,12 гривень, що до-водиться платіжними дорученнями від 28 лютого 2014 року № 9 на суму 1 332 300,00 гривень, № 30 на суму 10 тисяч гривень, проведеними банком 28 лютого 2014 року, № 31 на суму 61 111,12 гривень, проведеним банком 03 бе-резня 2014 року, а також листом від 27 лютого 2014 року про доручення банку списати з поточного рахунку кошти в сумі 77 тисяч гривень, зареєстрованим банком 28 лютого 2014 року.

Заперечення банку щодо несписання коштів за платіжними дорученнями від 28 лютого 2014 року № 9 і № 30 відповідно у сумах 1 332 300,00 гривень та 10 тисяч гривень суд оцінив критично, вказавши наступне.

18 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Едельвейс» був укла-дений договір № 02/2013 про відкриття банківських рахунків та здійснення роз-рахунково-касового обслуговування Тарифний пакет «Економ», на підставі яко-го ТОВ «Едельвейс» у цьому банку відкритий рахунок № НОМЕР_1, МФО 300249. 12 лютого 2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Туль-Чі-кен» був укладений договір № 126922/2014 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування Тарифний пакет «Еко-ном», на підставі якого ТОВ «Туль-Чікен» у цьому банку відкритий рахунок № НОМЕР_1, МФО 300249. 04 лютого 2014 року між ПАТ «Брокбізнес-банк» і ОСОБА_3 був укладений договір № D 180723796 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки, на під-ставі якого відкрито рахунок № НОМЕР_2 в гривнях.

Суд першої інстанції підкреслив, що у відповідності з нормами Глави 72 ЦК України «Банківський рахунок», зокрема, статей 1066, 1068 цього Кодексу, Ін-струкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвер-дженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позичальник та поручителі правомірно, своєчасно вчинили дії з пе-рерахування коштів на дострокове погашення кредиту у сумі 1 480 411,12 гри-вень. Натомість позивач не довів належними і допустимими доказами правомір-ність своїх дій щодо не списання і не перерахування коштів за платіжними до-кументами, де міститься відбиток штампа банку про їх отримання 28 лютого 2014 року. Суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Едельвейс», ТОВ «Туль-Чі-кен», ОСОБА_3 достроково виконали зобов'язання з повернення кре-диту в сумі 1 480 411,12 гривень шляхом їх зарахування на рахунок НОМЕР_1, вказаний у кредитному договорі з ТОВ «Брокбізнесбанк» від 18 січня 2013 року № 01 KLN Ur 13.

Враховуючи власні висновки, викладені вище, суд першої інстанції зазна-чив, що на час звернення банку в суд з даним позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості несплаченою залишилася лише частина тіла кредиту в сумі 12695,62 гривень, тому вимога банку про стягнення пені, річних, інфляційних нарахувань за прострочення сплати тіла кредиту задово-ленню не підлягає, оскільки термін сплати таких коштів, а це 15 січня 2016 року ( Графік погашення кредиту ), на час звернення в суд з позовом не настав.

Посилаючись на норми статей 509, 525, 526, 549, 551, 625, 1048, 1054 ЦК України, суд погодився з документально підтвердженими банком сумами нара-хованих 3% річних, інфляційних втрат за прострочення сплати процентів непо-вернутої, але не простроченої на час звернення в суд з позовом, суми кредиту у розмірі 12695,62 гривень.

Разом з тим, суд врахував, що позов заявлений саме до поручителя. Посила-ючись на положенням договору поруки, особисте отримання ОСОБА_3 30 квітня 2014 року вимоги банку № 161/061, 10 червня 2014 року листа-претензії банку № 185/2/061 про погашення простроченої заборгованості пози-чальника перед кредитором за дійсним кредитним договором, стягувач підкрес-лив, що у випадку неусунення порушення в тридцятиденний строк, на 31 день виникає обов'язок повернення кредитних коштів у повному обсязі, тобто настає умова дострокового повернення кредитних коштів, включаючи проценти, пеню. З огляду на викладені фактичні обставини, суд першої інстанції прийшов до ви-сновку про припинення договору поруки від 18 січня 2013 року № 01 Р 13, ук-ладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» і фізичною особою ОСОБА_3 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої ін-станції стосовно припинення у відповідності з нормами частини четвертої стат-ті 559 ЦК України договору поруки від 18 січня 2013 року № 01 Р 13, укладе-ного між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3, яка передбачає, що пору-ка припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'-язання не пред'явить вимоги до поручителя ( в редакції, чинній на момент укла-дення договору поруки ).

Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року, представник ПАТ «Брокбізнесбанк» Світич П.В. наголошує на тому, що кошти по платіжних дорученнях від 28 лютого 2014 року № 9 у су-мі 1 332 300,00 гривень та № 30 на суму 10 тисяч гривень на рахунки позивача у погашення заборгованості за укладеним кредитним договором не надходили, ці платіжні доручення хоча й були прийняті банком, але проведені не були. На рахунку ТОВ «Туль-Чікен» № НОМЕР_1 станом на ранок 28 лютого 2014 року знаходилися кошти в сумі 670 542,22 гривні, тому по платіжному доручен-ню № 9 банк не мав можливості провести платіж у розмірі 1 332 300,00 гривень. Згідно платіжного доручення ТОВ «Едельвейс» від 28 лютого 2014 року № 30 банк не мав можливості провести платіж у сумі 10 тисяч гривень в рахунок по-гашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2013 року № 01 KLN Ur 13 через те, що після проведення платежу за платіжним дорученням від 28 лютого 2014 року № 31 в розмірі 61 111,12 гривень на рахунку ТОВ «Едель-вейс» обліковувався залишок коштів лише в сумі 484,16 гривні.

Щодо листа поручителя ОСОБА_3 про перерахування з його по-точного рахунку 77 тисяч гривень на погашення кредиту, то слід зазначити, що таку операцію згідно укладеного ним та банком договору № D 180723796 «Про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної карт-ки» можливо було здійснити особисто ОСОБА_3 з використанням сво-єї платіжної картки.

З 03 березня 2014 року на підставі постанови Правління Національного бан-ку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення Публічного акціо-нерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» вико-навчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 лютого 2014 року прийнято рішення № 9 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період тимчасової адміністрації в банку. Така ситуація в банку була ще одні-єю об'єктивною причиною за якої банк не мав можливості провести платежі за розрахунковими документами поручителів боржника, що надійшли до банку в п'ятницю 28 лютого 2014 року після операційного часу. Ці платежі переносили-ся на наступний операційний день ( після вихідних ) на 03 березня 2014 року.

Апелянт підкреслює, що після опублікування оголошення в пресі про від-кликання банківської ліцензії і ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» у червні 2014 року ТОВ «Едельвейс», ТОВ «Туль-Чікен» і ОСОБА_3 звернулися до позивача з кредиторськими вимогами на суми відповідно 10 558,13 гривень, 1 357 698,80 гривень, 77 087,53 гривень, які визнані і включені до реєстру вимог кредиторів банку, акцептованих уповноваженою особою Фонду від 16 жовтня 2014 року № 226/14. Цими діями боржники фактично визнають, що кошти за платіжними дорученнями від 28 лютого 2014 року № 9 в сумі 1 332 300,00 гри-вень, № 30 в сумі 10 тисяч гривень, згідно листа поручителя ОСОБА_3 від цієї ж дати на суму 77 тисяч гривень у погашення заборгованості за кредит-ним договором не були перераховані. У зв'язку з такими фактичними обстави-нами, за твердженням апелянта, підстави вважати зобов'язання припиненим як виконаним, проведеним належним чином, відсутні.

В апеляційній скарзі заперечується як безпідставний висновок суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_3 є припиненою внаслідок закін-чення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зо-бов'язання, оскільки в цей строк банк не пред'явив вимоги до поручителя. Та-кий висновок суд обгрунтовував отриманням ОСОБА_3 10 червня 2014 року листа-претензії № 185/2/061 про погашення на виконання підпункту 5.1 кредитного договору простроченої заборгованості позичальника ТОВ «Едельвейс».

Апелянт підкреслює, що перед ОСОБА_3 ставилася вимога погаси-ти лише прострочену заборгованість, а не про дострокове виконання основного зобов'язання у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним підкреслити, що в судо-вому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт, представник банку погодив-ся з тим фактом, що працівниками банку 28 лютого 2014 року не проведені пла-тежі за дорученнями боржника, його поручителя ТОВ «Туль-Чікен» без можли-вості пояснити таку свою бездіяльність. Адже чергова сума 61111,12 гривень була ними проведена уже 03 березня 2014 року. Крім цього, вибірково банком на свій розсуд проведений спочатку платіж за дорученням № 31, а потім пояс-нено, що за дорученням № 30 платіж провести було неможливо через недостат-ність коштів.

Твердження апелята щодо надходження розрахункових документів платни-ків у п'ятницю 28 лютого 2014 року саме після операційного часу не доводить-ся належними і допустимими доказами в установленому порядку. Час їх надхо-дження всупереч нормативній документації банку його працівниками не зафік-сований.

З доводами апеляційної скарги, зокрема і основне, щодо безпідставності ви-знання договору поруки від 18 січня 2013 року № 01 Р 13, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3, припиненим, погодитися не можна, оскільки така позиція апелянта є необ'єктивною, необгрунтованою, такою, що суперечить фактичним обставинам справи. Натомість з висновками суду пер-шої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 20 квітня 2016 року саме в цій частині, слід погодитися. Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним, таким, що узгоджується з фактичними обставинами справи, вста-новленими під час її розгляду, наданими суду доказами та доводами сторін.

На підставі частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору поруки між сторонами у справі, договір поруки припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протя-гом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припи-няється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивіль-ні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі до-казів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо на-явності підстав для визнання договору поруки від 18 січня 2013 року № 01 Р 13, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3, припиненим у від-повідності з частиною четвертою статті 559 ЦК України.

30 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 під особисту розписку отримав вимогу ПАТ «Брокбізнесбанк» № 161/061 на своє ім'я, де зазначалося, що станом на 30 квітня 2014 року заборгованість позичальника ТОВ «Едель-вейс» становить 1 461 159,01 гривень. Згідно з пунктом 5.1 кредитного догово-ру банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту ( в повному обсязі або у визначеній банком частині ) та іншої заборгованості за цим договором, зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу по кредиту та/або процентах за користування кредитом.

Керуючись підпунктом 5.1 кредитного договору, банк вимагав від ОСОБА_3 усунути порушення умов кредитного договору і сплатити наяв-ну заборгованість за кредитним договором. Банк звернув увагу поручителя ОСОБА_3 на те, що підпунктом 5.1 кредитного договору встановлено, що якщо після спливу 30 календарних днів та за умови не усунення порушення, на 31 календарний день після направлення позичальнику вимоги строк ( тер-мін ) повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобов'я-заний сплатити наявну заборгованість за кредитом у повному обсязі. Поручи-тель ОСОБА_3 попереджений позикодавцем про те, що якщо протягом 30 календарних днів порушення умов кредитного договору не буде усунуте, по-зичальник зобов'язаний достроково повернути банку кредит та сплатити забор-гованість за кредитним договором у повному обсязі, включаючи проценти та пеню, нараховану до дати такого повного дострокового повернення.

10 червня 2014 року ОСОБА_3отримав лист-претензію № 185/2/061 про погашення простроченої заборгованості, в якому акцентовано увагу на під-пункті 5.1 кредитного договору, згідно з яким, якщо після спливу 30 календар-них днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення позичальнику вимоги строк повернення кредиту вважається та-ким, що настав.

Як після направлення вимоги, так і після отримання ОСОБА_3 лис- та-претензії і до звернення ПАБ «Брокбізнесбанк» в суд з даним позовом, а це 07 вересня 2015 року, пройшло більше року.

Підпункт 5.1 договору поруки від 18 січня 2013 року № 01 Р 13 визначає, що цей договір набирає чинності з дати його укладення сторонами і діє до пов-ного виконання зобов'язань за кредитним договором і цим договором або до моменту припинення поруки з інших підстав, визначених законодавством Укра-їни. Підпунктами 2.4, 2.4.1 договору поруки встановлено, що поручитель зо-бов'язується виконати за боржника боргові зобов'язання за кредитним догово-ром в розмірі, порядку та строки, визначені цим та кредитним договорами, в то-му числі при отриманні вимоги або будь-якого іншого документа від кредитора з вимогою виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині, у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником боргових зо-бов'язань перед кредитором.

Вручивши поручителю ОСОБА_3 вимогу і претензію відповідно від 30 квітня 2014 року № 161/061, від 10 червня 2014 року № 185/2/061, банк встановив новий строк виконання зобов'язання з повернення кредиту. На мо-мент звернення банку в суд з даним позовом шестимісячний строк, протягом якого позивач мав право на звернення до поручителя з відповідною вимогою, пройшов. Відповідні роз'яснення викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 24 постанови Пле-нуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законо-давства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15.

Згідно з нормами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статтей 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Світича Павла Володимировича відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брок-бізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборго-ваності за кредитним договором від 18 січня 2013 року № 01 KLN Ur 13 - зали-шити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: