Справа № 668/4960/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді: Котьо І.В.

за участю секретаря: Лисенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 30 квітня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач одержала від нього позику в сумі 70000 грн. з зобовязанням повернути зазначені грошові кошти в строк до 30 вересня 2014 року. Однак, відповідач ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань перед позивачем не виконала, а звернення позивача до відповідача щодо повернення грошових коштів залишені останньою без задоволення. У звязку з чим на теперішній час позивач змушений предявити до відповідача даний позов, шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 70000 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 700 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.4-5 ст. 74 та ч.5 ст. 76 ЦПК України. При цьому, представник за довіреністю позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності і відсутності позивача та зазначив проте, що заявлений позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду своєчасно повідомлялася належним чином у порядку встановленому ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, відповідач надіслала поштою на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому просила суд відмовити в задоволенні останнього посилаючись на їх необґрунтованість внаслідок пропуску позивачем строків позовної давності за предявленою ним вимогою та скрутної економічної ситуації у державі. Також в зазначеному запереченні відповідач просила суд розглянути справу за її відсутності. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 30 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 одержала від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 70000 грн. з зобовязанням повернути позивачу зазначені грошові кошти в строк до 30 вересня 2014 року, про що відповідач, з залученням свідків, склала відповідну розписку, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.7). Однак, відповідач ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань перед позивачем ОСОБА_1 не виконала, а саме до зазначеного строку позичені кошти не повернула, а звернення позивача ОСОБА_1 до неї щодо повернення грошових коштів залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заперечення відповідача проти позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності за предявленою ним вимогою суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В свою чергу ч.5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, строк виконання зобовязання за договором позики був визначений сторонами до 30 вересня 2014 року. Таким чином на момент предявлення позивачем позову до відповідача, а саме 25 березня 2016 року строк позовної давності за предявленою ним вимогою не сплив. Крім цього, тяжке матеріальне становище відповідача, повязане із скрутною економічною ситуацією у державі, не є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані у звязку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 526, 1049 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 70000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 700 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції, яким є Херсонський міський суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Котьо