АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н. Ю.

При секретарі :.Чубрей І. І.

За участю: представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Буздуга Н.В., представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_6 про припинення договору поруки та договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_6 про припинення договору поруки та договору іпотеки, посилаючись на наступне.

17 вересня 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №167/07-МК- 11. Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, ОСОБА_6 було надано кредитні кошти в розмірі 54 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 вересня 2022 року.

В подальшому, між Банком та ОСОБА_6 укладено ряд додаткових угод.

У якості забезпечення повернення кредиту між Банком та ОСОБА_3 17 вересня 2007 року укладено договір поруки №01-167/07-МК-11.

ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, у неї перед позивачем станом на 12 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 90 806,43 доларів США та 2 878 931 грн. 47 коп.

Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №167/07-МК-11 у розмірі 90806,43 доларів США та 2 878 931 грн. 47 коп., а також 3 654 грн. витрат по сплаті судового збору.

_____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/488/16р. Головуючий у 1 інстанції: Вольська-Тонієвич О.В.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю.М.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про припинення договору поруки та договору іпотеки, посилаючись на наступне.

В червні 2013 року йому стало відомо про те, що 07 травня 2008 року та 01 вересня 2008 року між Банком та позичальником ОСОБА_6 укладено додаткові угоди №1 та №2 до договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №167/07-МК-11 від вересня 2007 року. Відповідно до умов вказаних договорів позивачем було збільшено процентну ставку користування кредитними коштами з 15 до 17 відсотків річних. Банком збільшено обсяг відповідальності за кредитним зобов'язанням, про що його, як поручителя, повідомлено не було та з ним не узгоджувалося збільшення обсягу до зобов'язання боржника.

Крім того, зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним догвором, між ним та позивачем 17 вересня 2007 року укладено договір іпотеки ВЕХ №902634. Враховуючи той факт, що договір іпотеки був укладений у зв'язку із укладенням договору поруки, вважає, що останній також припинив свою дію.

З огляду на викладені обставини, просив припинити договір поруки №01-167/07-МК-11 від 17 вересня 2007 року та договір іпотеки ВЕХ№902634, що укладені між ним та ВАТ «Банк»Фінанси та кредит». Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за договором про відкриття відновлювальної лінії №167/07-МК-11 від 17 вересня 2007 року в розмірі 90806, 43 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 1 лютого 2016 року становить 2878931 (два мільйони вісімсот вісім тисяч дев'ятсот тридцять одна) грн.. 47 коп. - пені за прострочення користування кредитними коштами, та стягнуто судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 В задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просить відмовити. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення по справі судом першої інстанції не у повному об'ємі з'ясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесаульного права та зроблено висновки, які не відповідають забраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2016 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або а фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №167/07-МК-11 (а.с.4-6).

Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, ОСОБА_6 було надано кредитні кошти в розмірі 54 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 вересня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що між позичальником ОСОБА_6 та Банком неодноразово укладались додаткові угоди, згідно яких оплата по відсотковій ставці за користування кредитними коштами встановлювалась у розмірі 16% річних, а з 01 вересня 008 року - 17% річних (а.с.112-117).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки.

За умовами зазначеного договору ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

Крім того, між Банком та відповідачем ОСОБА_3 17 вересня 2007 року було укладено договір поруки №01-167/07-МК-11 (а.с. 7-8).

За умовами вказаного договору, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Також умовами договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних відсотків і підвищених відсотків, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу відсотках, а також по відшкодуванню всіх збитків (п.п.2.1,2.2).

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, у визначений в договорі строк кошти не повернула, чим порушила умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочила виконання взятих на себе зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком, станом на 12 серпня 2015 року становить 90 806,43 доларів США, з яких 43 589,49 доларів США - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 8 781,35 доларів США - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 938,31 доларів США - сума строкової заборгованості по процентам; 37 488,28 доларів США - сума простроченої заборгованості по процентам, а також 2 878 931 грн. 47 коп. - пеня за простроченими кредитними коштами (а.с.165-183).

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК раїни).

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України).

Виходячи з наведеного, позичальник ОСОБА_6 та поручитель ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність за виконання вимог кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що Банк неодноразово звертався до суду із позовами до ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2012 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №167/07-МК-11 від 17 вересня 2007 року в сумі 608041 грн. 35 коп. (а.с.74-75).

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 березня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року (а.с.93-96).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет тощо) належить виключно позивачеві ( ч. 1 ст.20 ЦК України, ст. З і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Таким чином, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мав виключне право на вибір способу судового захисту порушеного права, чим безпосередньо й скористався, звернувшись до суду з позовом до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_6 умов кредитного договору, позивач 16 вересня 2009 року та 25 березня 2010 року дійсно надсилав поручителю ОСОБА_3 вимоги про необхідність погашення простроченої заборгованості ОСОБА_6 по кредитному договору(а.с.11-12).

Судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_3 обгрунтовано посилався, як на підставу для задоволення його позову, на збільшення обсягу відповідальності кредитора без згоди майнового поручителя.

Відповідно до п.п. 4.6 п.4 Кредитного договору Банк мав право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.4 Договору поруки внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем.

В червні 2013 року відповідачу ОСОБА_3 стало відомо про те, що 07 травня 2008 року та 01 вересня 2008 року між Банком та позичальником ОСОБА_6 було укладено додаткові угоди №1 та №2 до договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №167/07-МК-11 від вересня 2007 року.

Відповідно до умов вказаних додаткових договорів позивачем було збільшено процентну ставку користування кредитними коштами з 15 до 17 відсотків річних без згоди відповідача ОСОБА_3

Доводи позивача про своєчасне повідомлення відповідача про необхідність сплатити заборгованість по кредитному договору ОСОБА_6 не можуть бути підставами для відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, оскільки своєї згоди на збільшення процентної ставки за кредитним договором ОСОБА_3, не надавав.

Враховуючи наведене позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим є обґрунтованими.

Разом із тим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим судом першої інстанції було відмовлено правильно, оскільки вони заявлені з непередбачених нормами матеріального права підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивачем не надано суду належні докази на підтвердження обґрунтованості заявленого ним позову про стягнення з поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

В іншій частині рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2016 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку за договором поруки укладеним 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3.

В решті рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги на суму 5506 грн. 61 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом :