АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6257/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Сементовської О.М., Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу у розмірі 200 000,00 гривень, три відсотка річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.02.2014 року між ним та відповідачем була укладена боргова розписка, за якою він передав у борг, а відповідач прийняв 200 000,00 грн. та зобов'язався повернути таку ж саму суму у строк до 30 серпня 2014 року включно. Проте, на даний час, відповідач у добровільному порядку борг не повернув, не зважаючи на його прохання добровільно повернути суму боргу. Тому він був вимушений звернутися з зазначеним позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року позов ОСОБА_4- задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача борг за розпискою у сумі 200 000 (двісті тисяч грн.).00 коп., три проценти річних у сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., а усього 206 000 (двісті шість тисяч) грн.. 00 коп. та судовий збір у сумі 2 060 ( дві тисячі шістдесят ) грн.00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 - представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що в районному суді відповідача було позбавлено права надати належні докази, що фактично він не отримував гроші від ОСОБА_4

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що між ним і ОСОБА_3 20 лютого 2014 року була укладена розписка, відповідно до якої ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняв гроші у сумі 200 000 грн. 00 коп. та зобов»язався їх повернути до 20 лютого 2014 року. (оригінал розписки був досліджений і залучений апеляційним судом до матеріалів справи).

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання і своєчасно не сплатив передбачену договором суму, суд стягнув з нього на користь позикодавця суму боргута три відсотки річних від простроченої суми.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа, на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позову.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст. 559 ЦК, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25. 04. 2012 року в справі № 6 - 24 цс 12 про стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

ОСОБА_4 на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за розпискою надав її оригінал, на підставі якої передав гроші відповідачу.

Між тим, відповідачем не доведено певними засобами доказування, що він повернув гроші позивачу за умовами розписки, оскільки ним не надано борговий документ або розписку на підтвердження виконання ним свого обов'язку, як того вимагає ст. 545 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, та у постанові від 11. 07. 2015 року № 6- 1967цс 15застосування яких в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю договір займу або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Посилання відповідача на те, що розписку він писав у стані алкогольного сп'яніння є безпідставними, оскільки він не звертався до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, а тому, даний договір є дійсним і повинен виконуватись сторонами.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що власноручно написав весь текст розписки з зазначенням даних паспортів як свого так і позивача, місця проживання, суму боргу і дату повернення грошей. Також є його особистий підпис і дата написання розписки.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 2 статті 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами.

Отже відповідачем не спростовані вимоги позивача про стягнення грошової суми за договором позики.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив грошове зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Сума боргу за борговою розпискою становить 200 000,00 грн., 3% річних від простроченої суми складає 6 000,00 грн. , тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням 3% річних 206 000,00 грн.

Судова колегія критично ставиться до пояснень ОСОБА_3 та його представника, що розписка ним була написана у стані алкогольного сп'яніння, оскільки в суді першої інстанції останній зазначив, що не наполягає на проведенні судово-почеркознавчої та судово - психологічної експертизи, про що свідчить журнал судового засідання. (а.с . 79)

Крім того в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що він не буде сплачувати вартість за проведення запропонованих його представником експертиз.

За змістом ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встанеовена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

О.А. Кружиліна