АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарях: Охневській Т.В., Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № K2H0RX03621410 від 21.06.2006 у сумі 19483,14 грн. та судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 21.06.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № K2H0RX03621410. Відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2374,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 зобов'язувався щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших витрат згідно умов. Однак, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 29.12.2015 за відповідачем обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі складає 19483,14 грн., з яких: 2746,51 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15332,67 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 903,96 грн. штрафу (процентна складова) у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2016 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Справа № 761/835/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11763/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач посилається на те, що строк позовної давності було перервано, оскільки відповідачем остання сплата по кредиту була здійснена 31.08.2015, а позовну заяву подано 12.01.2016, таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, ввважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 257, 267 ЦК України, визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими, проте вважав за необхідне відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 21.06.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № К2ШRХ03621410 у формі заяви, підписаної сторонами (а.с.6)

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2374,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік (2 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, що не заперечувалось відповідачем. Строк надання кредиту встановлено до 21.06.2007.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Суд першої інстанції вказав на те, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем в підтвердження позовних вимог, відповідач здійснив погашення поточної заборгованості за кредитом 23.01.2007, а також прострочену заборгованість за тілом кредиту 17.08.2011 та здійснив погашення нарахованих процентів 16.02.2007 (а.с. 5). Проте, банком було нараховано відповідачу за період з 2006 року по 2016 рік 2746,51 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15332,67 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 903,96 грн. штрафу (процентна складова). Позивач звернувся до суду із даним позовом 12.01.2016, тобто поза межами позовної давності, а тому суд зробив висновок про сплив позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що судом не враховані здійснені відповідачем сплати по кредиту: 20.07.2012, 07.09.2012, 01.10.2012., 03.01.2013, 16.01.2013, 15.02.2013, 31.08.2015, а тому строк позовної давності було перервано у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Для здійснення перевірки вказаних доводів стороною позивача суду апеляційної інстанції була надана виписка по рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім'я ОСОБА_1 (а.с.84-216). З наданої виписки вбачається, що платежі за 2012,2013 роки були здійснені кореспондентом ЗАО «ІНГОСТРАХ», також нарахування процентів та штрафних санкцій здійснювалось кореспонденту ЗАО «ІНГОСТРАХ». За наведених обставин твердження позивача про переривання строків позовної давності є безпідставним, оскільки не доведено, що відповідачем ОСОБА_1 були вчинені дії, що свідчать про визнання ним боргу.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визнано періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що термін надання кредиту був встановлений до 21.06.2007, датою погашення заборгованості за кредитом є 23.01.2007, а також по нарахованим процентам 16.02.2007, у зв'язку з чим позивач мав звернутися з даними вимогами до відповідача до 21.06.2010. Проте звернення до суду згідно штемпелю вхідної кореспонденції відбулось лише 12.01.2016, тобто з пропуском встановленого, строку позовної давності.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування строку позовної давності в письмовій формі (а.с.35), тобто вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України додержані судом першої інстанції. Враховуючи відсутність клопотання позивача про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску та наявність заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку, відмова у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності відповідає вимогам чинного законодавства.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються і з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14, у постанові від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, у постанові від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2016- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: