Справа № 369/4077/16-ц
Провадження № 4-с/369/75/16
УХВАЛА

Іменем України

14.07.2016 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, субєкт оскарження: Державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2, стягував ПАТ «Укрсоцбанк», заінтересована особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства із даною скаргою, мотивую чи її тим, що 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» було укладено Договір кредиту №028/25-63.

Разом з тим, з метою забезпечення належного виконання умов Договору кредиту був укладений Іпотечний договір №028/15-67 від 14 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_4

Предметом вказаного Іпотечного договору є нерухоме майно - квартира №13, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, 15.

23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, було вчинено виконавчий напис №340, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 1 186 790 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч сімсот дев'яносто) гривень 60 копійок. Також, стягнути плату за вчинення виконавчого напису, що становить 10 681 (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят одну) гривню 11 копійок.

24.04.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до начальника відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса №340 від 23.03.2015 року.

27.04.2015 року, за наслідками розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_2, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №47391716.

Однак, боржник вважає, що бездіяльність державного виконавця є неправомірною та виконавчий документ має бути повернутий стягувану, на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у звязку із наявною встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно умов кредитного договору, кредит було надано для споживчих цілей в іноземній валюті доларах США.

Як вбачається із довідки форма № 3 ЖЕД № 4 від 01.03.2016 року, у квартирі, що є предметом іпотеки та на яку нотаріусом запропоновано звернути стягнення, зареєстровані та проживають малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований по даній адресі з 18.05.2006 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована по даній адресі з 01.02.2011 року.

Вищезазначена квартира, яка була передана в іпотеку банку, є єдиним місцем проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою форма № 3 ЖЕД.

Таким чином, здійснення дій, спрямованих на обмеження можливості здійснення малолітніми особами прав відносно нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є прямим порушенням прав дітей, які зареєстровані та проживають в цій квартирі, що суперечать як міжнародному, так і національному законодавству.

03 червня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304- VІІ, який набрав чинності 07,06.2014 р.

22.03.2016 року представником ОСОБА_1, було направлено заяву до державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 з вимогою повернення ПАТ «Укрсоибанк» виконавчого напису №340 від 23.03.2015 року та винесення відповідної постанови, в зв'язку з вишенаведеними обставинами.

Однак, державним виконавцем не було виконано вимог вищевказаної заяви та залишено останню без уваги.

Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однак зазначеного вище, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом враховано не було, що в свою чергу було також проігноровано і державним виконавцем.

Тому заявник просив визнати бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, що полягає у неповерненні виконавчого напису №340 від 23.03.2015 року про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, ВП №47391716, стягувачу, протиправною. Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 винести постанову про повернення виконавчого напису №340 від 23.03.2015 року про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, ВП №47391716, стягувачу.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав та просив її задоволити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» проти вимог скарги заперечувала та просила відмовити у її задоволенні.

Інші сторони в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, приходить до висновку що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених у цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обовязки і права державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; накласти арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах; викликати громадян та посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а у разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках передбачених законом; при виконанні судових рішень безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в уставленому порядку із залученням працівників внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке законом можливе звернути стягнення.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» було укладено Договір кредиту №028/25-63.

14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» було укладено іпотечний договір № 028/15-67, предметом якого є нерухоме майно - квартира №13, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, 15. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_4 Та зареєстровано в реєстрі за № 209.

23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, було вчинено виконавчий напис №340, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 1 186 790 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч сімсот дев'яносто) гривень 60 копійок. Також, стягнути плату за вчинення виконавчого напису, що становить 10 681 (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят одну) гривню 11 копійок.

27.04.2015 року, за наслідками розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_2, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №47391716.

24.04.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до начальника відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса №340 від 23.03.2015 року.

27.04.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47391716, з виконання виконавчого напису № 340 виданого 23.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

01.04.2016 року заявником направлено до державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ заяву про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 25 ЦПК України визначає що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За змістом п/п 1 п. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Вказаним законом чітко встановлені умови за наявності яких забороняється примусове стягнення нерухомого житлового майна, що в даному випадку належить позичальнику (боржнику).

Зокрема, однією з обов'язкових умов можливого застосування вимог зазначеного закону є те, що житлове приміщення має використовуватись позичальником як місце постійного проживання.

На обґрунтування вимог скарги заявником додано копію довідки форми № 3, згідно якої зазначено що у квартирі АДРЕСА_2 проживають і зареєстровано 4 особи, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8.

З наведеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, та відсутності підстав для повернення стягувачу виконачого листа, оскільки, заявником не надано доказів в підтвердження того, що нерухоме майно на яке запропоновано звернути стягнення згідно виконавчого напису, підпадає під вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 та у нього у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи заявника про те, що в кватирі щодо якої здійснено виконавчий напис нотаріуса, проживають та зареєстровані неповнолітні діти, оскільки у відповідності до вимог ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" така обставина не є підставою для повернення стягувачу виконачого листа. Сам же факт права користування нерухомими майном неповнолітніми дітьми, є умовою, за якою державному виконавцю необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування при передачі на реалізацію даного нерухомого майна (п.п. 4.5.7. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р., № 512/5).

Стаття 387 ЦПК України визначає, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не було допущено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі ст. 1, 11, 25, 47 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 60, 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, субєкт оскарження: Державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2, стягував ПАТ «Укрсоцбанк», заінтересована особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів, починаючи з дня наступного після її проголошення.

Суддя: Дубас Т.В.