Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/962/16-ц
Провадження № 2/711/724/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М., Остапець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про зменшення обовязкової частки у спадщині,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про зменшення обовязкової частки у спадщині.

В обґрунтування позову вказує, що 22.07.2015 року померла її рідна мати ОСОБА_4.

12.02.1993 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла належну їй частину будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Вербовецького, 109 в м. Черкаси їй ОСОБА_1. Вказаний заповіт був посвідчений нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори.

Вказує, що даний заповіт мати склала саме на неї, оскільки всі турботи по догляду за матірю, як в фінансовому, так і в фізичному платні лягли тільки на неї.

25.11.2015 року вона звернулася до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини і в цей же день було заведено спадкову справу.

В нотаріальній конторі вона дізналася, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся також її син ОСОБА_2, який на час відкриття спадщини був пенсіонером та мав право на обовязкову частку.

Вказує, що відповідач матір майже не відвідував, а коли зустрічався з нею, завжди сварився, будь-якої підтримки їй не надавав, намагався все робити проти волі матері.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1241 УК України малололітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

А тому, просить зменшити обовязкову частку ОСОБА_2 в спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_4 до 1/16 частини, яка б належала йому в разі спадкування за законом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зменшити обовязкову частку ОСОБА_2 в спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_4 до 1/16 частини, яка б належала йому в разі спадкування за законом.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання третя особа Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не зявилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_5, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшеним судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 22.07.2015 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.07.2015 року (а.с. 8).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є її діти: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2. Отже розмір частки кожного із спадкоємців першої черги в разі відсутності заповіту, склав би по ? частині від спадкового майна кожному.

Також в судовому засіданні встановлено, що за життя, а саме 12.02.1993 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори, яким заповіла належну їй частину будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Вербовецького, 109 своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15 із заявами про прийняття спадщини звернулися: 25.11.2015 року ОСОБА_1, як спадкоємиця за заповітом (а.с. 77), 11.12.2015 року ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, який має право на обов'язкову частку, будучи непрацездатним сином спадкодавця (а.с. 97).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин по справі, які мають істотне значення по справі

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 19 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що при вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не доглядав за спадкодавцем та ухилявся від надання допомоги своїй матері, хоча мав таку можливість, у зв'язку з чим частка у спадщині підлягає зменшенню. Однак, позивачка не надала належних та допустимих доказів, які підтверджують зазначені обставини.

Пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_7 (допитаних за клопотанням позивачки), які в судовому засіданні пояснили що догляд за матірю здійснювала лише позивачка, а відповідач не спілкувався зі своєю матірю та не надавав їй допомоги, як і пояснення свідків ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_13 (допитаних за клопотанням відповідача), які в судовому засіданні пояснили, що позивачка всіляко чинила перешкоди своєму брату в спілкуванні із своєю матірю і він міг потрапити до домоволодіння, де проживала мати, тільки з присутності дільничного інспектора, оскільки позивачкою на хвіртці був встановлений замок, суд розцінює критично, оскільки вказані свідки являються близькими родичами сторін або перебувають з ними у добрих стосунках і не є безсторонніми в цьому спорі, та приймає до уваги лише письмові докази, що досліджувалися в судовому засіданні.

Даючи пояснення сама позивачка в судовому засіданні пояснювала, що спочатку, коли відносини між ними були нормальні, вони вдвох з братом доглядали матір. Коли в 2008 році в матері був перелом руки, брат возив її в лікарню. Дома брат навідував матір раз на місяць. Відносини між ними погіршилися після того, як брат дізнався про заповіт батька. До цього часу між ними існують судові тяжби і відносини не є нормальними. Також пояснювала, що бували такі випадки, коли вона в звязку з поведінкою брата вимушена була звертатися до міліції.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що в червні 2010 року ОСОБА_1 дійсно зверталася до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірних дій її брата ОСОБА_2 Але з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18.06.2010 року вбачається, що перевіркою було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли непорозуміння щодо користування гаражами, що знаходяться на території домоволодіння батьків по вул. Вербовецького, 109. Після судового засідання 09.06.2010 року ОСОБА_2Ф перебував біля будинку батьків, а так як нових ключів від замків не мав то на територію домоволодіння попасти не зміг. Порушень громадського порядку при цьому не було.

Тобто з викладеного слідує, що погані відносини склалися між сторонами після того як відповідач дізнався про заповіт батька та оскаржив його до суду. Крім того, з вищезгаданої постанови вбачається, що відповідач не мав вільного доступу до будинку, в звязку з чим позбавлений був можливості на вільне спілкування зі своєї матірю.

Також з матеріалів справи вбачається, що і сам ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів з приводу конфліктів зі своєю сестрою ОСОБА_1, а саме з приводу того, що остання не допускає його до домоволодіння по вул. Вербовецького, 109, де мешкає його мати та власником частини якого він є, в звязку з чим він не має змоги навістити свою матір та вільно спілкуватися з нею.

Як вбачається з висновку за зверненням ОСОБА_2 від 22.12.2013 року ОСОБА_1 в своїх поясненнях повідомляла, що вона дійсно не дає змоги потрапити своєму брату до будинку в якому мешкає разом з матірю, мотивуючи це тим, що брат тривалий час не приймає участі в її догляді і остання не має бажання на зустріч з сином. З ОСОБА_1 було проведено бесіду профілактичного характеру з приводу її протиправної поведінки та попереджено про відповідальність.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком та вселення, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2014 року був задоволений. Вказане також підтверджує існування у відповідача перешкод у вільному доступі до домоволодіння по вул. Вербовецького, 109, в тому числі і для спілкування з матірю, та що він вживав необхідні для цього заходи.

Разом з тим, суд вважає надане представником позивачки письмове пояснення ОСОБА_4 від 08.07.2010 року не належним доказом, оскільки оригінал цього доказу суду на дослідження не надавався.

Оскільки в судовому засіданні позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що характер відносин між відповідачем та спадкодавицею був таким, що дає підстави для зменшення його обовязкової частки у спадщині, що відкрилася після смерті матері, а зокрема що між ними (відповідачем та спадкодавецею) існували неприязні стосунки і вони були зумовлені аморальної поведінкою відповідача, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, ст. ст. 3, 10, 11, 16, 1241 ЦК України суд, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про зменшення обовязкової частки у спадщині відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В.М. Скляренко