14 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа - відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області, про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (далі - ТОВ «Сокіл»), третя особа - відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області, про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 квітня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Сокіл» укладено договір оренди земельної ділянки на строкове платне користування строком на 10 років та акт прийому передачі, що є невід'ємною частиною даного договору, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Договір був зареєстрований у відділі Держземагенства Новосанжарського району 15 квітня 2009 року. Вважав, що договір припинився у зв'язку з закінченням строку, на який було укладено, оскільки відповідач чотири роки користувався земельною ділянкою без державної реєстрації і тому земельна ділянка підлягає поверненню. Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив зобовʼязати відповідача звільнити та повернути земельну ділянку.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року позовні вимоги задоволено. Зобовʼязано ТОВ «Сокіл» звільнити земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га, розташовану на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, посвідчену державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1 від

12 серпня 2002 року, кадастровий номер НОМЕР_2 та повернуто її власнику - ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 березня

2016 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Сокіл» - Сучкова Ю.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір оренди землі, укладений у простій письмовій формі строком на десять років, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення сторін було спрямоване на укладення договору оренди, та початок перебігу строку дії договору оренди розпочався з моменту його підписання, а саме з 2005 року та, відповідно, припинив свою дію у 2015 році.

Судами встановлено, що 15 квітня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Сокіл» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,74 га, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 12 серпня 2002 року, строком на 10 років, зареєстрований у Новосанжарському центрі державного земельного кадастру 15 квітня 2009 року за № 26.

Відповідно до вимог ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про оренду землі» від

06 жовтня 1998 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду Землі» договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до умов п. 41 договору оренди цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що оспорюваний договір оренди землі, відповідно до його умов, припинив свою дію, а тому суди дійшли правильного про наявність правових підстав для повернення ОСОБА_4 земельної ділянки.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується із правовою позицією викладеною в Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року справа № 6-162цс13, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від

19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

24 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа - відділ Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області, про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік