пр. № 2/759/1718/16
08 липня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва
в складі: головуючого Морозова М.О.
при секретарі Самчик І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
При цьому, посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, з 1999 р. по договору купівлі-продажу від 26.10.1999 р., де й зареєстрована. В квартирі зареєстровані також її донька ОСОБА_3 та ОСОБА_2 В квартирі ОСОБА_2 був зареєстрований 13.07.2012 р. по проханню її подруги, бо не мав реєстрації в місті Києві. З жовтня 2013 р. відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі у спільному побуті та взагалі квартирою не цікавиться.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, судові повістки з зазначенням часу, місця слухання справи йому направлялись по адресі, підтвердженій даними адресного бюро, звідки вони повертаються без вручення з позначками поштового відділення, що обслуговує зареєстроване місце проживання відповідача, - «за закінченням встановленого строку зберігання», тому суд, враховуючи думку позивача, третьої особи, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи згідно ст.ст. 74, 76, 169, 224 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечує, пояснивши, що ОСОБА_2 дійсно з жовтня 2013 р. у спірній квартирі не проживає і його точна адреса перебування невідома.
Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.
Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є двохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1. Будинок перебуває на утриманні Комунального концерну «Центр комунального сервісу». Квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.10.1999 р. В спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1, третя особа по справі-донька позивача ОСОБА_3 та відповідач по справі ОСОБА_2 Відповідач по справі був зареєстрований в спірній квартирі 13.07.2012 р. З жовтня 2013 р. відповідач не проживає в спірній квартирі (а.с.5, 7, 10, 11).
Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.
Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.
Як роз'яснено в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про удову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, як член сім'ї власника, доки в жовтні 2013 р. не залишив житло, виїхавши з квартири.
Факт непроживання ОСОБА_2 в квартирі, належній позивачу, підтверджується актом про непроживання ЖЕД-3 м. Києва від 15.12.2015 р. (а.с.6).
Позовна заява поступила до суду 24.12.2015 р. ОСОБА_2, будучи зареєстрованим в квартирі позивача по справі, в ній не проживає на момент подачі позову до суду більше одного року-з жовтня 2013 р., місце його знаходження невідоме, участі в утриманні житла він не бере, його речей в квартирі не має, відсутні дані, що з боку позивача чи третьої особи йому чинились будь-які перешкоди проживанню в спірній квартирі. Отже в даному випадку, строк визначений ст. 405 ЦК України, достатній для визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням.
Тому, є законні підстави для визнання відповідача втратившим право користування спірним житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 74, 76, 169, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особа, яка брала участь у розгляді справи, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя