Справа № 359/2801/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3184/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 12.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Кашперської Т.Ц., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850, видане 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97, кадастровий номер :06:012:0091, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451, видане 18 вересня 2014 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97-Б, кадастровий номер :06:012:0092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на вказані земельні ділянки; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по вул. Толстого, 97 в м. Борисполі Київської області, кадастровий номер :06:012:0019 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.61-64).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 вересня 2006 року батько позивача ОСОБА_5 подарував їй житловий будинок № 97 по вул. Толстого в м. Борисполі. Рішенням міської ради від 03 листопада 2005 року батькові позивача було передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Толстого, 97 в м. Борисполі для будівництва та обслуговування жилого будинку, та на підставі вказаного рішення було видано державний акт на право власності. Позивач також зазначає, що після набуття права власності на будинок за договором дарування будь-яких правочинів щодо земельної ділянки між позивачем та її батьком не укладалося, а земельна ділянка так і залишилася оформленою на ім'я батька. 21 жовтня 2014 року батько ОСОБА_6 ОСОБА_5 помер. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводяться позивачу матір'ю та сестрою та є спадкоємцями спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 Позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України з набуттям права власності на житловий будинок № 97 по вул. Толстого в м. Борисполі, право власності попереднього власника земельної ділянки, що була передана її батькові для будівництва та обслуговування цього будинку, припинено. Разом з цим, з набуттям у власність житлового будинку № 97 по вул. Толстого в м. Борисполі, до позивача, як до нового власника, перейшло право власності на земельну ділянку, на якій житловий будинок розміщений, без зміни цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для її попереднього власника. Листом від 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 позивача повідомлено, що до складу майна, яке входить до спадкової маси, замість спірної земельної ділянки площею 0,1000 га включено дві земельні ділянки площею 0,0608 га та площею 0,0392 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач зазначає, що ОСОБА_5 поза її волею, без її відома вчинив розпорядчі дії щодо поділу земельної ділянки, що суперечить ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України та вимогам цивільного законодавства ст.ст. 373,375 ЦК України, ст. 152 ЗК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850, на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97, кадастровий номер :06:012:0091, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451, на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97-б, кадастровий номер :06:012:0092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що висновки суду в частині відмови у задоволенні позову спростовуються правовою позицією Верховного суду України від 11 листопада 2015 року. До позивача, як до власника будинку, перейшло право власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент вчинення ОСОБА_5 правочину перехід права власності на будинок не означав автоматичного переходу права власності на всю земельну ділянку, на якій він розташований. У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності посвідчувалося державним актом. Державний акт ОСОБА_2 не отримувала і право власності у неї на нерухоме майно не виникало. Позивач має право лише на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для обслуговування будинку. Видача свідоцтв не впливає на права позивача. Позивач відмовилася від призначення експертизи, а тому визначення розміру земельної ділянки, який необхідний для обслуговування будинку, визначити неможливо.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 12 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №1-1897.

На підставі вказаного договору дарування, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дарунок житловий будинок № 97 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Л. Толстого в м. Борисполі Київської області.

За змістом договору на земельній ділянці розташовано: один житловий будинок, житловою площею 31,4 кв.м, зазначений в плані літерою «А-1» та надвірні будівлі і споруди: льох «В», криниця «К», огорожа.

На момент укладення вищевказаного договору дарування житлового будинку та надвірних будівель і споруд по вул. Толстого, 97 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, земельна ділянка площею 0,1000 га, з кадастровим номером :06:012:0019 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, на якій розташований вказаний будинок та надвірні будівлі і споруди, належала ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №208153.

ОСОБА_5 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0019, що розташована по вул. Л.Толстого в м. Борисполі Київської області на дві земельні ділянки з кадастровим номером :06:012:0091 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га (присвоєна адреса вул. Л.Толстого, 97), та з кадастровим номером :06:012:0092 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га (присвоєна адреса вул. Л.Толстого, 97-Б).

Згідно відомостей, викладених в листі Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області №29-28-99.2-354/15-15 від 08 грудня 2015 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :06:012:0091 та :06:012:0092 утворені шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки: :06:012:0019 на підставі розробленої землевпорядної документації щодо поділу земельної ділянки ПП «РІНАР-БОРИСПІЛЬ» (заява власника про поділ земельної ділянки №2780 від 20 серпня 2014 року).

18 вересня 2014 року на імя ОСОБА_5 було видано два свідоцтва про право власності на нерухоме майно та здійснена їх державна реєстрація, а саме:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26966850 на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97, кадастровий номер :06:012:0091, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0608 га;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 26965451 на земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, земельна ділянка 97-б, кадастровий номер :06:012:0092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0392 га.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр.ОСОБА_5 в межах м. Бориспіль по вул. Толстого, 97-б Київської області була розроблена на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 12 серпня 2014 року реєстровий №2780 Приватним підприємством «АВТОТРАНС ЛЛС».

21 жовтня 2014 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК №324971.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, в тому числі, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :06:012:0091 площею 0,0608 га та :06:012:0092 площею 0,0392 га, утворені внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,100 га з кадастровим номером :06:012:0019, що розташована в м. Борисполі по вул. Л.Толстого, 97 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Спадкоємцями першої черги за законом померлого ОСОБА_5, які прийняли спадщину, є його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений позивачем спосіб захисту її порушених прав як співвласника земельної ділянки, не суперечить чинному законодавству та є обґрунтованим, оскільки відповідає встановленому судом порушенню прав позивача, є співмірним з ним та сприяє відновленню порушеного права.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції, яка діяла на час набуття позивачем права власності на будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час набуття позивачем права власності на будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, внаслідок набуття ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, до позивача перейшло право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування у вересні 2006 року) при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Зазначені правові висновки містяться у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15).

На необхідність застосування зазначеної правової позиції Верховного суду України до предмету спору в зазначеній справі звернуто увагу суду в ухвалі ВССУ від 05 серпня 2015 року (Т.1 а.с. 66).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що свідоцтва про право власності були видані на імя спадкодавця ОСОБА_5 після набуття позивачем у власність житлового будинку разом з земельною ділянкою, на якій він розміщений, а тому їх видача порушує права ОСОБА_2

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 зазначає, що державний акт ОСОБА_2 не отримувала і право власності у неї на нерухоме майно не виникало. Однак, такі доводи апелянта не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як зазналося вище, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір дарування укладено 12 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Отже, від ОСОБА_5 до позивача перейшло право власності на земельну ділянку у порядку ст. 120 ЗК України. Саме з моменту укладення договору дарування та реєстрації нерухомого майна до ОСОБА_2 перейшло право власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні за позивачем права власності на земельну ділянку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по вул. Толстого, 97 в м. Борисполі Київської області, кадастровий номер :06:012:0019 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 1 112 (одна тисяча дванадцять гривень, 69 копійок) з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_8