Справа № 146/718/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" липня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на домоволодіння, належне на підставі набувальної давності ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 вінницької області та померла 3 вересня 2014 року, відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Височанською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 21 травня 1987 року на імя ОСОБА_3.

Позов ОСОБА_1 обґрунтувала наступним.

3 вересня 2014 року померла ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та доводилася позивачці рідною сестрою. Їхня мати ОСОБА_4 померла 8 квітня 2009 року в с.Високе Томашпільського району.

Після смерті сестри відкрилася спадщина на належне їй відповідно до укладеної 7 жовтня 2013 року угоди про продажу житлового будинку, розташованого по вул.. Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району. Даний будинок до підписання вказаної угоди належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого Височанською сільською радою Томашпільського району 21 травня 1987 року ОСОБА_3.

Починаючи з 2003 року, тобто з часу підписання угоди, ОСОБА_2 відкрито та безперервно володіла вказаним будинком, залишилася проживати у ньому до дня своєї смерті, тобто більше, як 10 років. З моменту вселення за свій кошт проводила поточні та капітальні ремонти будинку, регулярно сплачувала податок за користування присадибною земельною ділянкою.

Посилаючись на норми ст.. 344 ЦК України, позивачка зазначає, що ОСОБА_2 заволоділа вказаним будинком добросовісно, продовжувала володіти ним відкрито та безперервно протягом встановленого законом строку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та попросила їх задовольнити.

Голова Височанської сільської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, пояснюючи, що власником будинку, що знаходиться по вул.. Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району, є ОСОБА_7, яка в даний час є живою, однак проживає в іншій області біля своєї доньки.

ОСОБА_2, яка тимчасово проживала у будинку ОСОБА_7, за присадибну ділянку, що знаходиться біля будинку, податок на землю не сплачувала, так як дана присадибна ділянка рахується за ОСОБА_7, яка є пенсіонеркою.

Окрім того, у ОСОБА_7 є спадкоємці, які можуть претендувати на її майно після її смерті, а тому попросив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Також йому відомо, що гроші за спірний будинок дочці ОСОБА_7 платив племінник позивачки, а не сама позивачка.

Після пояснень голови Височанської сільської ради представник позивача ОСОБА_1-ОСОБА_5 позовні вимоги не підтримала, оскільки вважає, що дане питання повинно бути вирішено по закону.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 3 вересня 2014 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_2. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_2 за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.10).

Як зазначила у своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_2 заволоділа будинком, що знаходиться по вул..Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району, добросовісно, продовжувала володіти ним відкрито та безперервно протягом встановленого законом строку.

Однак, судом встановлено, що будинок, що знаходиться по вул..Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району, належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29 листопада 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Томашпільського райвиконкому Ради народних депутатів № 97 від 21 травня 1987 року (а.с.5).

Згідно довідки Височанської сільської ради № 293 від 16 травня 2016 року, ОСОБА_2 з 2003 року до дня смерті проживала у будинку по вул..Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району з 2003 року до дня смерті-3 вересня 2014 року (а.с. 8), однак, згідно довідки Височанської сільської ради № 347 від 11 липня 2016 року, ОСОБА_2 зав присадибну ділянку, яка знаходиться біля будинку, податок на землю не сплачувала, так як присадибна ділянка рахується за ОСОБА_7, яка є пенсіонеркою (а.с. 18), згідно довідки-виписки з будинком книги) № 350 від 11 липня 2016 року, власником житла-будинку по вул..Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району є ОСОБА_7, на даній площі зареєстрована та проживає лише вона (а.с.19).

Згідно довідки Могилів-Подільського МБТІ № 64 від 16 травня 2016 року, право власності на житловий будинок по вул..Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1, яка є спадкоємцем майна ОСОБА_2, яка померла 3 вересня 2014 року в с.Високе Томашпільського району, претендує на майно останньої, посилаючись на норми ст.. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю.

Відповідно до вимог ст.. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Оскільки будинок по вул.Макаренка, 12 в с.Високе Томашпільського району Вінницької області, на який претендує ОСОБА_1, як спадкоємець майна ОСОБА_2, не належав останній, власником даного майна ОСОБА_2 не була, будь яких доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві фактів того, що ОСОБА_2 набула права власності на спірний будинок та була власником спірного будинку, стороною позивача до суду не надано, натомість, спірний будинок належить ОСОБА_7, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні,окрім того, представник позивачки не підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 344, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_8