Справа № 128/184/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2016 року

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Ільченко Ю.В., без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок та про встановлення факту родинних відносин,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2016 року позивачі звернулись до Вінницького районного суду із позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивовано тим, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в будинку за адресою с. Жабелівка, вул. О.Кошового, 35, Вінницького району Вінницької області. Дане домоволодіння станом на 1991 рік відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору значилися ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Також членом колгоспного двору також був ОСОБА_6, який в 1986 році вибув з колгоспного двору, свою частку з майна колгоспного двору на протязі трирічного строку не витребував, не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору та не проживає в спірному будинку і по даний час.

22.04.2008 року померла ОСОБА_4 (мати позивачки ОСОБА_2 та бабуся позивачки ОСОБА_1О.), після її смерті відкрилась спадщина в тому числі на 1/4 частку вищезазначеного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. За свого життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно позивачці ОСОБА_1, яка спадщину прийняла, так як у встановлений законом шестимісячний строк подала до державної нотаріальної контори Вінницького району заяву про прийняття спадщини. Однак оформити спадщину в державній нотаріальній конторі, а саме ? спадкову частку житлового будинку позивач ОСОБА_1 не може, так як на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи

З огляду на вищезазначені обставин позивачі звернулись з даним позовом до суду, яким просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Жабелівка по вул. О.Кошового,35, Вінницького району Вінницької області, з яких 1/4 частка як члена колгоспного двору та 1/4 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності по 1/4 частці, як членів колгоспного двору житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Жабелівка по вул. О.Кошового,35, Вінницького району Вінницької області.

24.02.2016 року позивачем ОСОБА_1 була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких нею виявлено, що в свідоцтві про народження її матері ОСОБА_2, в графі мати зазначено - ОСОБА_7, а згідно свідоцтва про смерть її баби ОСОБА_4, прізвище імя по батькові баби записано як - ОСОБА_4, тому вона додатково просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, яка померла 22.04.2008 року являється рідною бабою ОСОБА_1.

У судове засідання позивачі не зявились, але через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву про проведення розгляду справи без представника сільської ради, не заперечує з приводу задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, померла 22.04.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13), яка до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

За свого життя ОСОБА_4 вчинила заповіт, яким все своє майно, на яке вона мала право на день смерті заповідала своїй онуці ОСОБА_1, заповіт посвідчений 12.02.2007 р. секретарем Сокиринецької сільської ради Вінницького району, р.№5 (а.с.25).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина частку в майні колгоспного двору будинковолодіння в. с. Жабелівка по вул. О. Кошового, 35, Вінницького району Вінницької області.

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла, так як встановлений законом шестимісячний строк подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.52), однак отримати свідоцтво про право на спадщину, а саме на частину спадкового будинку не може, так як на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи.

Відповідно до копій погосподарських книг Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області домоволодіння № 35 по вул. О. Кошового, в с. Жабелівка, Вінницького району, станом на 15.04.1991 року відносилось до категорії колгоспних дворів.

Членами колгоспного двору згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значилися ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.33-44).

Таким чином, усі члени колгоспного двору, в с. Жабелівка по вул. О. Кошового, 35, Вінницького району набули право власності в рівних частках, тобто кожному з них належить по ? частці даного будинку. Оскільки, позивачка ОСОБА_8 успадковує за заповітом ? частки даного будинку після смерті своєї баби ОСОБА_4, то її частка в спірному будинку становить ?.

Той факт, що ОСОБА_9 являється рідною бабою ОСОБА_1 підтверджується довідкою №34 від 02.02.2016 року , виданою Жабелівською сільською радою Вінницького району Вінницької області, копіями погосподарських книг та домовою книгою на спірний будинок.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами, так як даний факт має юридичне значення, від нього залежить виникнення спадкових прав заявника при спадкуванні майна після смерті спадкодавця.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння по вул. О.Кошового,35, в с.Жабелівка Вінницького району, відноситься до категорії колгоспного двору, відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, що спірний будинок належить позивачам і в тому числі спадкодавці ОСОБА_4 на праві сумісної власності, в позасудовому порядку оформити свої права на спірний житловий будинок позивачі не мають можливість , встановлення факту родинних відносин для ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_4 має юридичне значення, спадкоємець ОСОБА_1 спадщину після смерті баби прийняла, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб та перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає.

Судові витрати залишити за позивачами, оскільки клопотання про їх розподіл не надходили.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 158, 197, 212-215, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок та про встановлення факту родинних відносин,- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 22.04.2008 року, являється рідною бабою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Жабелівка по вул. О.Кошового,35, Вінницького району Вінницької області, з яких 1/4 частка як члена колгоспного двору та 1/4 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22.04.2008 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Жабелівка по вул. О.Кошового,35, Вінницького району Вінницької області, як частка члена колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Жабелівка по вул. О.Кошового,35, Вінницького району Вінницької області, як члена колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області ,протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: