АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3267/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики від 12 листопада 2011 року в загальній сумі 1 985 880 грн., із яких: 101 840 грн. - основний борг; 1 833 120 гри - пеня із розрахунку 10 % за 180 днів прострочення; 50 920 грн. - збитки, а також 3654 грн. судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 листопада 2011 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, згідно з яким відповідачі отримали позику у розмірі 53 600 грн., що еквівалентно 6 700 доларів СІІІА, терміном повернення не пізніше 12 грудня 2011 року.

Умовами договору передбачено, якщо позичальник прострочить виконання грошового зобов'язання, то він повинен сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також 365 % річних від простроченої суми, штраф у розмірі 100 % від суми, визначеної п. 1 договору, та пеню у розмірі 10 % від суми, визначеної п. 1 договору, за кожен день прострочення виконання зобов'язань за договором.

Зазначив, що зв'язку з невиконанням відповідачами належним чином умов договору утворилася заборгованість, яка станом на 18 листопада 2014 року становить 11 161 664 грн. із яких: основний борг - 101 840 грн.; штраф, передбачений п. 9.3 договору (100 % від суми позики), - 101 840 грн.; пеня, передбачена п. 9.4 договору (10% за кожен день прострочення), - 10 907 064 грн. за період із 13 грудня 2011 року до 18 листопада 2014 року, тобто за 1 071 день; збитки, встановлені п. 12 договору, - 50 920 грн. Зменшуючи розмір заборгованості до 1 985 880 грн., позивач виходив із принципів розумності та справедливості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 134 тис. грн.., із яких: 53 600 грн. - основний борг; 53 600 грн. - пеня; 26 800 грн. - збитки і по 670 грн. із кожного судового збору.

Ухвалою судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Інші особи які брали участь у справі рішення суду не оскаржили.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також, зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки, через їх неявку колегія суддів неодноразово відкладала розгляд справи.

Колегія суддів також враховує, що відповідачі не отримують на пошті рекомендовану кореспонденцію, якою їм направлялись повістки та телеграми про місце та час розгляду справи. Також, відповідачі не зявлялись до суду першої та апеляційної інстанції при попередньому розгляді справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру боргу в еквіваленті до іноземної валюти - долара США, зазначивши, що згідно зі змістом договору позики у борг передано грошові кошти у сумі 53 600 грн.

Однак, із вказаними висновками в цілому погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судовим розглядом встановлено, що сторони 12.11.2011р. уклали у письмовому вигляді договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 53600 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 12.12.2011р. в м. Харкові. Сторони домовились, що сума позики дорівнює еквіваленту грошового зобов'язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони прийняли 6700 доларів США.

За встановлених обставин, судова колегія вбачає наявність підстав для застосування ст. 533 ЦК України.

Факт отримання грошових коштів відповідачами підтверджується їх розпискою від 12.11.2011 року на примірнику договору позики.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд вважає, доведеним, що відповідачі взяті на себе зобовязання, щодо повернення боргу не виконали, на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу, штраф передбачений п.9.3. договору та збитки встановлені п.12. договору, тобто, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 3 ст.551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в межах заявлених ним вимог, суд погоджується із розрахунками наданими ним суду, оскільки вони проведені виходячи із курсу долара США на час звернення до суду.

Відповідно до п.9.4. договору позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми визначеної у п. 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь - якого зобовязання за договором.

Стосовно стягнення з відповідачів пені передбаченої п.9.4. договору суд вважає за необхідне зменшити її до 167 500грн., орієнтовно до суми боргу, - грошового еквіваленту в іноземній валюті, виходячи з наступного розрахунку. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначена за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, тобто, 6700 дол. США за офіційним курсом на час вирішення спору = 6700 * 25 = 167 500 грн.

Отже загальна сума що підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 складає :

- основний борг - 101 840 грн.;

- штраф, передбачений п. 9.3 договору (100 % від суми позики), - 101 840 грн.;

- збитки, встановлені п. 12 договору, - 50 920 грн.

- пеня передбачена п. 9.3, -167 500грн. Всього 422 100грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка сплати судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ціна позову становить 422 100 гривень, отже, розмір сплати судового збору має становити 3654 гривень (3 розміри мінімальної заробітної плати).

ОСОБА_2 при поданні до суду апеляційної та касаційної скарг сплачено судовий збір відповідно в сумі 3654 грн., 670 грн., та 4384,80 грн., всього 8708 грн. 88коп., суму, яка підлягає стягненню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного по 4354 грн. 44коп. на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319, 323, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.11.2011 року в розмірі 422 100 (чотириста двадцять дві тисячі сто) гривень, яка складається із суми боргу в розмірі 101 840 (сто одна тисяча вісімсот сорок) гривень, штрафу в розмірі 101 840 (сто одна тисяча вісімсот сорок) гривень, збитків у розмірі 50920 (пятдесят тисяч девятсот двадцять) гривень, пені, -167 500 (сто шістдесят сім тисяч пятсот )гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі 8708,88 (вісім тисячі сімсот вісім) гривень 88коп. по 4354 грн. 44 коп. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_5