Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № ML-В02/064/2008, яка утворилася станом на 23 липня 2015 року, у сумі 68 396,20 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, що еквівалентно 1 505 537 грн 10 коп., та пеню за порушення строків погашення кредиту у розмірі 138 790 грн 21 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-В02/064/2008, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 67 700,50 доларів США зі строком повернення до 04 липня 2024 року. На забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Посилаючись на те, що своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідачі належним чином не виконують, у зв'язку з чим станом на 23 липня 2015 року утворилася вищевказана заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № ML-В02/064/2008 у розмірі 68 396,20 доларів США, що еквівалентно 1 505 537 грн 10 коп., та суму пені у розмірі 50 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги в межах заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено що 04 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-В02/064/2008, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 67 700,50 доларів США зі строком повернення до 04 липня 2024 року.

Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені кредитним договором.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1 % від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Крім того, підписуючи кредитний договір, сторони домовилися про використання плаваючої процентної ставки, яка складається з перемінної частини - FIDR та фіксованого відсотку, яка підлягає корегуванню шляхом зміни розміру ставки FIDR в порядку, передбаченому сторонами в п. п. 1.4.1.1.3, 1.4.1.2, 4.1.1.4, та залежно від вартості строкових депозитів фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Згідно з п. п. 1.4.1.1-1.4.1.5 кредитного договору плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення визначеного 11/12 місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. Із зазначених дат проценти нараховуються, виходячи із ставок FIDR, які діють на дату корегування, та фіксований відсоток з розрахунку 360/365 календарних днів у році.

На забезпечення своєчасності виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 04 липня 2008 року № МL-В02/064/2008 між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 04 липня 2008 року № SR-B02/064/2008.

30 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення та викласти п. 3 частини № 1 кредитного договору в наступній редакції: на період із моменту підписання цього додаткового договору до 05 травня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися процентна ставка, розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору; на період із 05 травня 2009 року до 04 жовтня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 7 % річних; на період із 05 жовтня 2009 року до повного погашення боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток 5,44 % + FIDR. Вказаний додатковий договір містить застереження, що зазначений в графіку платежів розмір процентів може змінюватися у випадках, передбачених цим додатковим договором, а також п. п. 1.4 (з підпунктами), 1.5, 1.2, 1.8, 1.9 кредитного договору.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року № б/н ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2008 року № МL-В02/064/2008, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

20 вересня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору від 04 липня 2008 року, за умовами якого сторони домовилися викласти п. 3 кредитного договору в наступній редакції: із 20 вересня 2013 року та до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися процентна ставка в розмірі 0,00 %.

Установлено, що зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконуються належним чином позичальником, зокрема, не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків, а також сплати пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань.

Станом на 23 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком становить 68 396,20 доларів США, що еквівалентно 1 505 537 грн 10 коп., нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту складає 138 790 грн 21 коп.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду, зокрема, у частині стягнення із відповідача ОСОБА_3 як позичальника заборгованості за кредитним договором у розмірі 68 396,20 доларів США, що еквівалентно 1 505 537 грн 10 коп., яка підтверджується наданим позивачем розрахунком та яка, як правильно зазначив суд, не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про збільшення позивачем процентної ставки, яку було застосовано при нарахуванні заборгованості, у зв'язку із чим, на його думку, необґрунтованим є розрахунок заборгованості, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що, проаналізувавши розрахунки, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, колегія суддів вважає, що розрахунки заборгованості позичальника відповідають вищевказаним умовам кредитного договору, із яким погодився ОСОБА_3, уклавши цей договір, а в подальшому, уклавши додаткові договори до кредитного договору, наведені вище.

При цьому виходячи із підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 616 ЦК України, суд зменшив розмір пені із 138 790 грн 21 коп. до 50 тис. грн, проте судові рішення у цій частині не оскаржуються, тому не переглядаються касаційним судом.

Разом із тим, враховуючи, що судові рішення оскаржуються лише відповідачем ОСОБА_3 та не оскаржуються відповідачем ОСОБА_4, тому касаційний суд позбавлений можливості перевірити законність і обґрунтованість судових рішень у частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4 як поручителя за відповідним договором.

Наведені в касаційній скарзі відповідача ОСОБА_3 доводи про те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження ставки FIDR в ПАТ «ОТП Банк» у вказані періоди та недоведеність позивачем правильності розрахунку заборгованості, не ґрунтуються на положеннях норм чинного процесуального законодавства, а саме: ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, враховуючи, що наявний у справі розрахунок заборгованості, який надано позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано відповідачем, який не надав суду жодних доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність висновків судів, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак