Справа № 352/1125/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1696/2016
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ у натурі частки домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 29 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 19.05.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про виділ у натурі частки домоволодіння. Після уточнення позову з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи від 11.12.2015р. просив виділити йому згідно другого варіанту розподілу наступні приміщення у житловому будинку А: кухню 2-1 площею 8,38 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 15,16 кв.м, комору 2-3 площею 1,95 кв.м, коридор 2-4 площею 3,11 кв.м, комору 1-3 площею 2,35 кв.м; з господарських будівель сарай В, вбиральню Д, а всього приміщень загальною вартістю 50 424 грн., що становить 86/100 частки у домоволодінні № 13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, ОСОБА_5, ОСОБА_1) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. Також просив стягнути із ОСОБА_4 2 310 грн. грошової компенсації за відступ від рівності часток.

Відповідач ОСОБА_3 25.06.2014р. предявила зустрічний позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 25.06.2014р. обидва позови обєднані в одне провадження.

Первісний позов ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що йому на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2014р. належить 9/100 частин домоволодіння №13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, ОСОБА_5, ОСОБА_1) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. Його право власності на вказану частку спірного домоволодіння зареєстровано 15.04.2014р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач ОСОБА_3 має у власності 24/100 домоволодіння, а відповідач ОСОБА_4 67/100. Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. На даний час між сторонами спірне домоволодіння фактично поділено в натурі, зокрема, він у житловому будинку А користується правою частиною загальною площею 30,95 кв.м, а саме: кухнею 2-1 площею 8,38 кв.м, житловою кімнатою 2-2 площею 15,16 кв.м, коморою 2-3 площею 1,95 кв.м, коридором 2-4 площею 3,11 кв.м, коморою 1-3 площею 2,35 кв.м, з господарських будівель сараєм В, вбиральнею Д. ОСОБА_3 користується іншою частиною житлового будинку А, літньою кухнею Б, сараєм Г, вбиральнею Ж, а ОСОБА_4 житловим будинком Й, сараями Е, Є, вбиральнею З. Однак такий фактичний поділ не відповідає часткам у праві власності. Крім того між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, що належить до спірного домоволодіння, який неможливо вирішити без реального його розподілу.

Зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що вона, відповідач ОСОБА_4 та покійний батько відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 є співвласниками спірного домоволодіння на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2007р., яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2005р., видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на її імя, та визнано право власності: за ОСОБА_4 на літню кухню, 1987 року забудови, зазначеною літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м, вартістю 48 705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця; за ОСОБА_6 на квартиру № 2, яка складається з житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні площею 8,38 кв.м, комори площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м, загальною вартістю 5 624 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_7; за нею, ОСОБА_3 на квартиру № 1, яка складається з житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні площею 13,52 кв.м, комори площею 2,35 кв.м, коридору площею 2,75 кв.м, веранди площею 7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м, та літню кухню Б площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27 758 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_8 Дане рішення суду стало підставою для оформлення права власності. Однак всупереч рішенню суду Івано-Франківське ОБТІ провело розрахунок ідеальних часток не в загальній вартості у будинковолодінні, а в двох будинковолодіннях, зазначивши, що ОСОБА_4 займає житловий будинок, хоча рішенням суду за ним визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови. Вважає, що отримані відповідачем ОСОБА_4 31.07.2007р. свідоцтво про право власності на 67/100 частин будинковолодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця та ОСОБА_6 29.08.2007р. свідоцтво про право власності на 9/100 частин будинковолодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця (ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті батька по Державному реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2014р.) суперечать вказаному судовому рішенню і є незаконними з урахуванням вимог ч.2 ст.328 ЦК України. Просила визнати оспорювані свідоцтва незаконними.

Рішенням Тисменицького районного суду від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_2 як власнику 9/100 частин домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області загальною вартістю 585 927 грн.:

-кухню 2-1 площею 8,38 кв. м вартістю 11 498 грн.,

-житлову кімнату 2-2 площею 15,16 кв. м вартістю 20 800 грн.,

-комору 2-3 площею 1,95 кв. м вартістю 1 724 грн.,

-коридор 2-4 площею 3,11 кв. м вартістю 2 749 грн.,

а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 28,6 кв. м загальною вартістю 36 771 грн.,

-сарай В вартістю 8 847 грн.,

-вбиральню Д вартістю 1 582 грн.,

а всього приміщень на загальну суму 47 200 грн., що становить 8/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Залишено ОСОБА_3 як власнику 24/100 частин домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області загальною вартістю 585 927 грн.:

-житлову кімнату 1-1 площею 20,44 кв. м вартістю 28 045 грн.,

-кухню 1-2 площею 13,52 кв. м вартістю 18 550 грн.,

-комору 1-3 площею 2,35 кв. м вартістю 3 224 грн.,

-коридор 1-4 площею 2,75 кв. м вартістю 2 385 грн.,

-веранду 1-5 площею 7,6 кв. м вартістю 6 590 грн.,

а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 46,66 кв. м загальною вартістю 58 794 грн.,

-літню кухню Б вартістю 61 874 грн.,

-сарай Г вартістю 20 214 грн.,

-вбиральню Ж вартістю 1 582 грн.,

а всього приміщень на загальну суму 142 464 грн., що становить 24/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Залишено ОСОБА_4 як власнику 67/100 частин домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області загальною вартістю 585 927 грн.:

-житловий будинок Й площею 101,8 кв. м вартістю 338 725 грн.,

-сарай Е вартістю 45 585 грн.,

-сарай Є вартістю 8 906 грн.,

-вбиральню З вартістю 3 047 грн.,

а всього приміщень на загальну суму 396 263 грн., що становить 68/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

За відхилення від ідеальної частки стягнуто на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 5 534 (пять тисяч пятсот тридцять чотири) грн., а саме, з ОСОБА_3 1 842 (одну тисячу вісімсот сорок дві) грн., з ОСОБА_4 3 692 (три тисячі шістсот девяносто дві) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 по 1 066 грн. з кожного понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 307 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 1 424 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 3 962 грн. 63 коп.

Відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

На вказане рішення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Зокрема, ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі не погоджується із рішенням в частині часткового задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що експертом запропоновано два варіанти поділу, у кожному з яких його частка, яка є найменшою у спірному будинковолодінні, зменшується у І-му варіанті на 9/1000, у ІІ-му на 4/1000, а відтак після уточнення позовних вимог він просив виділити приміщення згідно ІІ-го варіанту, оскільки він найбільш наближений до його частки. При цьому стверджує, що незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 не підтримала жодного варіанту поділу, оскільки позов не визнавала, а він та відповідач ОСОБА_4 підтримали ІІ-й варіант поділу, суд при ухваленні рішення застосував найбільш незручний І-й варіант поділу, при цьому керувався тим, що він ніби-то не довів, що фактично користується тими приміщеннями, які зазначені у ІІ-му варіанті поділу. Вважає, що суд не звернув уваги на норми матеріального права, а саме: ч.1 ст.317, 321, ч.1 ст.356, 358, ч.1, 2 ст.364 ЦК України і безпідставно позбавив його права власності на 1/100 частини спірного будинковолодіння. Крім того зазначає, що жоден із відповідачів не звертався до суду із позовною вимогою про виділ його частки із спірного будинковолодіння, однак суд виділив їхні частки та зобовязав сплатити відповідний судовий збір, чим порушено принцип диспозитивності, передбачений ст.11 ЦПК України.

З наведених підстав апелянт ОСОБА_2 просив рішення в частині виділу у натурі частки домоволодіння йому змінити та первісний позов задовольнити; в іншій частині рішення щодо виділу у натурі часток відповідачів скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відповідачам залишити у спільній частковій власності спірне домоволодіння згідно розміру їхніх часток; перерозподілити судові витрати; в решті рішення залишити без змін.

ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд в рішенні вказує, що оформлення права власності на частки спірного домоволодіння проводилось за ухваленим рішенням Тисменицького районного суду від 03.04.2007 року та на підставі акту Івано-Франківського ОБТІ від 06.06.2007 року. Однак вона посилалась на те, що всупереч рішенню суду Івано-Франківське ОБТІ провело розрахунок ідеальних часток не в загальній власності у будинковолодіннях, а в двох будинковолодіннях, зазначивши, що ОСОБА_4 займає житловий будинок, хоч в рішенні вказано, що за ним визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови. Вважає помилковим висновок суду про відсутність порушення її прав, оскільки суд не врахував розяснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на житловий будинок», де зазначено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок, суди повинні взяти до уваги, що спорудження господарських будівель не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Також апелянт не погоджується із висновком суду про те, що рішенням Тисменицького районного суд увід 03.04.2007 року лише визнано право власності за ОСОБА_6 та нею на окремі частини житлового будинку по вул.Кокорна, 13, за ОСОБА_4 на літню кухню, яка використовується під житло по вул.Кокорна, 13а, і вказаним рішенням не проведено розподіл господарських будівель, крім літньої кухні-Б, право власності на яку визнано за нею та не визначено ідеальних часток кожної із сторін у загальній вартості домоволодіння. Вважає, що такі висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, оскільки згідно акту Івано-Франківського ОБТІ від 06.06.2007 року та розрахунку ідеальних часток ОБТІ проведено поділ господарських будівель між співвласниками: їй в користування, а відповідно і у власність, передана літня кухня «Б», сарай «Г», вбиральна «Ж», ОСОБА_4 із надвірних будівель сарай «Е», сарай «Є», вбиральня «З», ОСОБА_6 виділено із надвірних будівель сарай «В», вбиральня «Д».

Апелянт не погоджується також із висновком суду про стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток, оскільки вважає, що її частка не збільшилась, а висновок будівельно-технічної експертизи є необгрунтованим і доцільність проведення такої експертизи є надуманою, в розрахунки в 1000 долях взагалі не витримують жодної критики. Тому понесені позивачем витрати на оплату експертизи є необґрунтованими.

Вважає, що твердження суду про те, що частини спірного домоволодіння, якими фактично користуються сторони, ізольовані, мають окремі входи, облаштовані автономними системами електропостачання та опалення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки газопостачання в літню кухню, яку ОСОБА_4 використовує під житло, йде по її будинку та літній кухні, враховуючи, що це приміщення будувалося саме як літня кухня.

З наведених підстав апелянт ОСОБА_3 просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній, та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

Апелянт ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній, та заперечила проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та частково заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

Вислухавши доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що сторони, а саме, позивач за первісним позовом ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та відповідач за двома позовами ОСОБА_4 є співвласниками на праві спільної часткової власності домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, ОСОБА_5, ОСОБА_1) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 належні останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тисменицькою міською радою 29.08.2007р. згідно рішення виконавчого комітету від 01.08.2007р., 9/100 частин спірного домоволодіння (т.1, а.с.145-147). Право власності ОСОБА_2 на вказану частину спірного домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після померлого батька визнано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2014р. та зареєстровано 15.04.2014р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.4-6).

ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 22.08.2008р. №18 про визнання права власності отримала 29.10.2008р. свідоцтво про право власності на 24/100 спірного домоволодіння (т.1, а.с.150-151) і тоді ж 29.10.2008р. зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.152).

ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 04.07.2007р. отримав 31.07.2007р. свідоцтво про право власності на 67/100 спірного домоволодіння (т.1, а.с.138-139) і зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2007р. (т.1, а.с.140).

Оформлення права власності сторін на частки спірного домоволодіння проводилось з урахуванням рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2007р. (т.1, а.с.134-135) на підставі акту Івано-Франківського ОБТІ від 06.06.2007р., згідно якого троє співвласників спірного домоволодіння підтвердили користування конкретними приміщеннями (т.1, а.с.132), та проведеного ОБТІ розрахунку ідеальних часток у загальній власності на будинковолодіння від 16.06.2007р. (т.1, а.с.133).

Згідно вказаного судового рішення визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2005р., видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3, та визнано право власності:

- за ОСОБА_4 на літню кухню, 1987 року забудови, зазначену літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м, вартістю 48 705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця;

- за ОСОБА_6 на квартиру № 2, яка складається з житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні площею 8,38 кв.м, комори площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м, загальною вартістю 5 624 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_7;

- за ОСОБА_3 на квартиру № 1, яка складається з житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні площею 13,52 кв.м, комори площею 2,35 кв.м, коридору площею 2,75 кв.м, веранди площею 7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м та літню кухню Б площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27 758 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_8

Суд вірно вважав, що безпідставним є твердження ОСОБА_3 про необґрунтованість первісного позову, оскільки реальний розподіл спірного домоволодіння проведено на підставі рішення суду від 03.04.2007р., оскільки вказаним судовим рішенням лише визнано право власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на окремі частини житлового будинку по вул. Кокорна, 13, за ОСОБА_4 на літню кухню, яка використовується під житло по вул. Кокорна, 13а. Вказаним рішенням не проведено розподіл господарських будівель, крім літньої кухні Б, право власності на яку визнано за ОСОБА_3, та не визначено ідеальних часток кожної із сторін у загальній вартості домоволодіння.

Суд також правильно врахував, що сторони залишились співвласниками спірного домоволодіння на праві спільної часткової власності, а відповідно до вимог ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Суд правильно вважав необґрунтованим посилання позивача за первісним позовом на те, що він фактично користується коморою 1-3 площею 2,35 кв.м, оскільки доказів цього позивач суду не надав, і встановлено, що вказаним приміщенням, яке входить у склад квартири № 1, постійно користується ОСОБА_3

Висновок будівельно-технічної експертизи міститься на а.с.178-192 т.1, виправлення до висновку на а.с.221-226 т.1.

Таким чином, суд дійшов висновку про поділ спірного домоволодіння згідно запропонованого експертом першого варіанту розподілу. При цьому суд вірно обрав цей варіант, оскільки, по-перше, він не передбачає виконання ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку, по-друге, згідно цього варіанту проводиться виділ ОСОБА_2 успадкованої ним частки та залишення двом іншим власникам їх часток у натурі згідно фактичного користування всіх трьох співвласників.

Згідно вказаного варіанту розподілу позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 як власнику 9/100 частин виділено: кухню 2-1 площею 8,38 кв.м вартістю 11 498 грн., житлову кімнату 2-2 площею 15,16 кв.м вартістю 20 800 грн., комору 2-3 площею 1,95 кв.м вартістю 1 724 грн., коридор 2-4 площею 3,11 кв.м вартістю 2 749 грн., а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 28,6 кв. м загальною вартістю 36 771 грн., з господарських будівель сарай В вартістю 8 847 грн., вбиральню Д вартістю 1 582 грн., а всього на загальну суму 47 200 грн., що становить 8/100 частин від загальної вартості домоволодіння, вартість якого визначено експертом у розмірі 585 927 грн.

Відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3 як власнику 24/100 частин залишено: кімнату 1-1 площею 20,44 кв.м вартістю 28 045 грн., кухню 1-3 площею 13,52 кв.м вартістю 18 550 грн., комору 1-3 площею 2,35 кв.м вартістю 3 224 грн., коридор 1-4 площею 2,75 кв.м вартістю 2 385 грн., веранду 1-5 площею 7,6 кв. м вартістю 6 590 грн., а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 46,66 кв.м загальною вартістю 58 794 грн., з господарських будівель літню кухню Б вартістю 61 874 грн., сарай Г вартістю 20 214 грн., вбиральню Ж вартістю 1 582 грн., а всього на загальну суму 142 464 грн., що становить 24/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Відповідачу ОСОБА_4 як власнику 67/100 частин залишено: житловий будинок Й площею 101,8 кв.м вартістю 338 725 грн., сарай Е вартістю 45 585 грн., сарай Є вартістю 8 906 грн., вбиральню З вартістю 3 047 грн., а всього приміщень на загальну суму 396 263 грн., що становить 68/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Оскільки виділена ОСОБА_2 в натурі частка на 5 534 грн. менша за його ідеальну частку (47 200 грн. проти 52 734 грн.), частка ОСОБА_3 на 1842 грн. більша за її ідеальну частку (142 464 грн. проти 140 622 грн.), частка ОСОБА_4 на 3 692 грн. більша за його ідеальну частку (396 263 грн. проти 392 571 грн.), на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 5 534 грн., а саме, на його користь вирішено стягнути з ОСОБА_3 1 842 грн., з ОСОБА_4 3 692 грн.

При вирішенні первісного позову суд врахував, що частини спірного домоволодіння, якими фактично користуються сторони, ізольовані, мають окремі входи, облаштовані автономними системами електропостачання та опалення.

Рішення в частині вирішення зустрічного позову апелянтами не оскаржується, а тому в цій частині воно не переглядалось.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову та виділення ОСОБА_2 його частки в натурі згідно першого варіанту розподілу, зазначеного у висновку експертизи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2, щодо недоцільності обрання І-го варіанту розподілу, не заслуговують на увагу, оскільки спростовані судом першої інстанції.

Що стосується посилання ОСОБА_2 на те, що суд порушив принцип диспозитивності, передбачений ст.11 ЦПК України, оскільки жоден із відповідачів не звертався до суду із позовною вимогою про виділ його частки із спірного будинковолодіння, проте суд виділив їхні частки та зобовязав сплатити відповідний судовий збір, то такі доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки це питання не стосується прав та обовязків позивача, відповідачі ж не заперечують проти цього.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3, про те, що не було доцільності у проведенні будівельно-технічної експертизи, а висновок експертизи є необґрунтованим, - є надуманими та голослівними, оскільки необхідність призначення експертизи зумовлена самим предявленим позовом про виділення частки із майна, що неможливо вирішити без спеціальних знань. Крім того в суді першої інстанції апелянт не вказувала на необґрунтованість висновку експерта та не просила призначити повторну чи додаткову експертизу.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, також не заслуговують на увагу, оскільки вони були предметом розгляду в суді і їм судом дано належну оцінку.

Розглянувши справу в межах заявлених позовів та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_11