АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3038/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року cудова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів - Кірсанової Л.І., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати автомобіль НОМЕР_1 сріблястого кольору об'єктом права спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який було придбано в період проживання однією родиною та ведення спільного господарства, також просив розділити вказаний автомобіль та стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 100 000 грн., автомобіль залишити у володіння ОСОБА_3, стягнути судові витрати по справі.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з жовтня 2006 року по грудень 2007 року, що встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 року. За час спільного проживання відповідачкою було придбано автомобіль НОМЕР_1, який він вважає спільною власністю подружжя.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року позов задоволений.

Автомобіль «ДЕУ Ланос» держномер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_3, визнаний об'єктом права спільної власності з ОСОБА_2

Поділено спільне майно між сторонами: за ОСОБА_3 визнано право власності на автомобіль НОМЕР_1 та стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 вартість ? частини вказаного автомобілю в розмірі 100000 грн.

З ОСОБА_3 на користь держави стягнуті судові витрати в розмірі 1000 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09.02.2016 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як було встановлено судом, рішенням апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було скасовано та змінено додаткове рішення суду від 11.06.2015 року та встановлено факт проживання однією родиною як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жовтня 2006 року по грудень 2007 рік.

ОСОБА_3 наполягала на тому, що спірний автомобіль був придбаний нею в кредит, ОСОБА_2 не має ніякого відношення до цього автомобілю, оскільки гроші на придбання автомобілю не давав, а тому цей автомобіль є її особистою власністю.

Дані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому зсіданні.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 року встановлено факт проживання однією родиною як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жовтня 2006 року по грудень 2007 року.

Згідно довідки УДАІ в Харківській області від 02.09.2015 року, автомобіль НОМЕР_1 сріблястого кольору, 2007 року випуску, був придбаний на ім'я ОСОБА_3 30.01.2007 року.

ОСОБА_3 пояснювала, що придбала зазначений автомобіль у кредит. Перший внесок був нею зроблений у розмірі 12000 грн. Ці кошти запозичив їй брат, а в подальшому вона особисто сплачувала за кредитним договором.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачка не довела, що перший внесок за придбання автомобілю нею зроблений за особисті кошти, а тому кошти, які внесені за придбання автомобілю у розмірі 12000 грн. є спільними коштами осіб, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто спільними коштами сторін у справі.

Перебуваючи у шлюбних відносинах, відповідачка з лютого по грудень 2007 року сплатила за кредитним договором 11954, 54 грн.( т.3 а.с.26). Таким чином, зазначені кошти також є спільним майном сторін.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_2 просив залишити спірний автомобіль у власності ОСОБА_3, а на його користь стягнути ? частину компенсації вартості автомобілю.

Стягуючи на користь позивача ? частину вартості автомобілю, суд першої інстанції виходив з того, що вартість нового аналогічного автомобілю становить 220800 грн.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки, як встановлено, сторонами під час спільного проживання за спірний автомобіль було сплачено лише 23956,54 грн. ( 12000 грн. + 11954, 54 грн. = 23956,54 грн.). ? частина зазначеної суми складає 11978,27 грн.

З огляду на наведене, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції і зменшити суму компенсації за спірний автомобіль до 11978,27 грн. Відповідно підлягає зменшенню сума судового збору до 275,60 грн.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом, спростовуються матеріалами справи, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що з питанням про проживання однією сім'єю ОСОБА_3 звернулась у 2014 році і в позовній заяві зазначала, що проживала разом з ОСОБА_2 до 21 січня 2012 року, що спочатку і зазначив Московський районний суд м.Харкова у своєму додатковому рішенні від 11 червня 2015 року, але в подальшому зазначене додаткове рішення було змінено рішенням апеляційного суду від 06 серпня 2015 року і встановлено, що сторони проживали однією сім'єю з жовтня 2006 року по грудень 2007 року.

ОСОБА_2 наполягав на тому, що про спірний автомобіль він дізнався тільки підчас слухання тієї справи.

З даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду у серпні 2015 року, тому судова колегія вважає, що позивач не пропустив строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на матеріали справи, судова колегія не знаходить підстав для винесення окремої ухвали відносно судді, який розглядав дану справу.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року в частині розміру стягнутих сум змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину спільного сумісного майна у розмірі 11978 ( одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 275 ( двісті сімдесят п'ять) грн.60 коп.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: