УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 15 786 грн 81 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 13 квітня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 6 000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 15 786 грн 81 коп., яка складається з: 5036 грн 10 коп. - заборгованості за кредитом, 9 522 грн 77 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також штрафів: 500 грн - фіксована частина та 727 грн 94 грн -процентна складова, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором від 13 квітня 2006 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 15 786 грн 81 коп., проте враховуючи, що ОСОБА_4 здійснив останній платіж у червні 2011 року, а з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду тільки у серпні 2014 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогою як про стягнення основної заборгованості, так і про стягнення процентів та штрафних санкцій за кредитним договором з огляду на наявність відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана