Справа № 573/568/16-ц
Номер провадження 2/573/249/16
РІШЕННЯ

іменем України

07 липня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Свердличенко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Тучненської сільської ради, третіх осіб: Улянівської державної нотаріальної контори, Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, - про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

25.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, який пізніше уточнила і просила суд визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи позовні вимоги в наступний спосіб.

В позові вказала, що 22 січня 2015 року помер її дядько, ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 3,872 га, на підтвердження чого позивачка приєднала до позовної заяви копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755.

Позивачка зазначає, що її дядько, ОСОБА_2, за життя склав заповіт, у якому заповів їй земельну ділянку (пай) площею 3.872 га. що розташована на території Тучненської сільської ради, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755.

Маючи намір прийняти спадщину, згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, позивачка зверталась до Улянівської державної нотаріальної контори з усним зверненням щодо можливості написання заяви про прийняття спадщини. Проте, у прийнятті заяви їй було відмовлено на підставі ч.1 ст. 1270 ЦК України у звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини та розяснено судовий порядок встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки встановлений законом строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважних причин, рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26.11.2015 року ( справа № 573/2443/15-ц) їй було визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 22 січня 2015 року її дядька, ОСОБА_2, - терміном два місяці, початок якого рахувати з дня набрання судовим рішенням законної сили. Однак, протягом встановленого судом додаткового строку позивачка потрапила до лікарні та їй зробили операцію, на підтвердження чого вона приєднала до позовної заяви довідки з лікарні. Тому строк для прийняття спадщини нею був пропущений повторно.

Зазначаючи, що вона є спадкоємцем другої черги відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України та прийняла спадщину дядька відповідно до ст. 1268 ЦК України, але оформити свої спадкові права на земельну ділянку не змогла, так як тривалий час хворіла, - позивач прость суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 3,872 га, яка належала її померлому 22 січня 2015 року дядьку, ОСОБА_2, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755.

В судове засідання позивач не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без участі представника та визнання в повному обсязі позовних вимог.

Від Улянівської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі представника та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 43495596 про те, що за параметрами запиту ОСОБА_2, дата смерті 22.01.2015 рік, у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Представник Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України за умови визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, народилася 27 серпня 1962 року в селі Тучне, Білопільського району, Сумської області (а.с.3).

Дядько позивачки, ОСОБА_2, за життя склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності земельну ділянку(пай) площею 3,872 га, що розташована на території Тучненської сільської ради, Білопільського району, Сумської області заповів своїй племінниці, ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 06 січня 2015 року, посвідченого 06.01.2015 року секретарем виконавчого комітету Тучненської сільської ради, Білопільського району, Сумської області, зареєстровано в реєстрі за № 01 ( а.с.32).

22 січня 2015 року дядько позивачки, ОСОБА_2, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БП № 228479, актовий запис № 01

( а.с.34).

Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, в тому числі і на вищезазначену земельну ділянку, право на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755(а.с.35).

Згідно довідки виконкому Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області № 693 від 17.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, постійно до дня смерті, 22.01.2015 року, проживав один за адресою: с.Тучне, вул. Колгоспна, 19, Білопільського району, Сумської області. Заповіт від імені ОСОБА_2 виконкомом Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області посвідчувався 06.01.2015 року за реєстраційним номером № 01 і не скасовувався ( а.с.33).

Згідно витягу із історії хвороби № 2119 Сумської обласної клінічної лікарні, хірургічного відділення, позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні СОКЛ з 12 по 22 січня 2016 року з приводу проведення операції( а.с.38).

Згідно довідки зі Спадкового реєстру № 43495596 за параметрами запиту ОСОБА_2, дата смерті 22.01.2015 рік, у Спадковому реєстрі інформація відсутня(а.с.18).

Факт належності померлому ОСОБА_2 вищевказаного спадкового майна підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755; витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки ( а.с.35,36).

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що ні відповідач, ні треті особи, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни- спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом.

Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини.

Згідно з п.1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що майнові права на спадкове майно у звязку зі смертю фізичної особи-спадкодавця, не припиняються, а переходять в порядку правонаступництва /спадкування/. Момент переходу прав в порядку спадкування за законом чи заповітом визначається як час відкриття спадщини. З цього моменту права та обовязки спадкодавця належать спадкоємцеві /ч.5 ст.1268 ЦК/.

Таким чином, судом встановлено, що сукупність прав та обовязків, /спадщина/, після смерті ОСОБА_2, перейшли в порядку спадкування за заповітом позивачу, згідно волі спадкодавця, висловленої в заповіті, та своєчасного прийняття ОСОБА_1 спадщини, тому вона є спадкоємцем і власником спадкових прав, а саме власником права на спадкове майно на:

- земельну ділянку площею 3.872 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тучненської сільської ради, Білопільського району, Сумської області, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755, виданим на імя ОСОБА_2 за розпорядженням голови Білопільської райдержадміністрації від 13.02.2004 року № 72 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 34.

Таким чином, за вищевказаних обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька, ОСОБА_2,- на земельну ділянку площею 3.872 га.,- спадщини померлого 22.01.2015 року ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 8, 10, 11, 27, 60,61, 209, 213, 215,294 ЦПК України, ст. ст.3, 182,328, 1216,1261,1268,1269,1270,1278 ЦК України, ст.81 ЗК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті 22.01.2015 року її дядька, ОСОБА_2, право власності на :

- земельну ділянку площею 3.872 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тучненської сільської ради, Білопільського району, Сумської області, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 2102755, виданим на імя ОСОБА_2 за розпорядженням голови Білопільської райдержадміністрації від 13.02.2004 року № 72 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 34.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: