Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Берегівського міжрайонного прокурора Закарпатської області до Берегівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_3, треті особи: державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, ОСОБА_4, про визнання недійсним рішень міської ради та державних актів, повернення земельних ділянок в комунальну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Берегівський міжрайонний прокурор звернувся до суду із вказаним позовом до Берегівської міської ради, ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2)про визнання недійсним рішення Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) у власність земельної ділянки, рішення № 519 від 07 грудня 2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення № 375 від 06 липня 2007 року», рішення № 1899 від 29 серпня 2014 року, визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, повернення у комунальну власність територіальної громади м. Берегове земельних ділянок.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007року було передано неповнолітньому ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_1, у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка перебуває у користуванні, та земельну ділянку площею 0,0214 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, рішенням Берегівської міської ради № 519 від 07 грудня 2007 року було внесено зміни до рішення Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року, а саме змінено розмір земельної ділянки, наданої у власність для ведення особистого селянського господарства з 0,0214 га на 0,0861 га.

Згідно договору дарування від 03 липня 2007 року ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ідентифікаційний код НОМЕР_1 подарував своєму сину ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення № 519 від 07 грудня 2007 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0861 га та виготовлено відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

В подальшому, згідно рішення № 1899 від 29.08.2014 року був затверджений проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0861 га з «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Прокурор вказує на те, що рішення прийняті всупереч нормам законодавства, з порушенням процедури надання у власність земельної ділянки, зокрема рішення про передачу у власність неповнолітньому ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) земельних ділянок було винесено 06 липня 2007року, а висновок опікунської ради № 20 був виданий 26.10.2007 року, тому це є порушенням ст. 31, 32 ЦК України. Крім того, рішення № 375 від 06 липня 2007 року було прийнято в порушення частин 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України, оскільки проект відведення не був виготовлений, рішення Берегівської міської ради про надання дозволу на виготовлення проектної документації не надавалось; в порушення абзацу 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок не пройшов обов'язкової експертизи. Також прокурор посилається на те, що земельна ділянка площею 0,0861 га рішенням сесії була передана для ведення особистого селянського господарства, хоча згідно генерального плану забудови м. Берегове діючої станом на 01 січня 2007 року вказана земельна ділянка рахувалася як територія садової житлової забудови, тобто її було передано у власність без зміни цільового призначення.

Крім того, згідно виписки з інвентаризаційної справи за будинковолодінням по АДРЕСА_2 рахувалось 0,1489 га землі, а за будинковолодінням по АДРЕСА_1, яка межує з нею, рахувалось 0,006 га, з чого випливає, що ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) не міг користуватися земельною ділянкою 0,1 га, оскільки вона перебувала у користуванні інших осіб, тобто він безоплатно приватизував земельну ділянку, яка не перебувала у його користуванні, що є порушенням ст. 118 ЗК України.

При цьому, прокурор зазначає, що про вказані порушення, тобто про незаконно прийняті рішення Берегівської міської ради та видані на підставі них державні акти від 29.12.2007 року прокуратура дізналась лише 28 серпня 2014 року, після внесення відомостей до ЄРДР за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Берегівської міської ради за ч. 2 ст. 364 КК України, у зв'язку чим вважає, що ним пропущено строк звернення до суду про скасування рішень та державних актів з поважних причин. Враховуючи зазначене просив позов задовольнити.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову щодо визнання недійсним рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, рішення № 519 від 07 грудня 2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення № 375 від 06 липня 2007 року», державних актів на право власності на земельні ділянки, повернення у комунальну власність територіальної громади м. Берегово земельних ділянок відмовлено у зв'язку із закінченням строку позовної давності. В задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення Берегівської міської ради № 1899 від 29 серпня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 03.07.2007 року ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ідентифікаційний код НОМЕР_1, подарував своєму сину ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2)ідентифікаційний код НОМЕР_2, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року передано неповнолітньому ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка перебуває у користуванні, та земельну ділянку площею 0,0214 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Берегівської міської ради № 519 від 07 грудня 2007 року було внесено зміни до рішення Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року, а саме змінено розмір земельної ділянки, наданої у власність для ведення особистого селянського господарства з 0,0214 га на 0,0861 га.

Відповідно до рішення № 519 від 07 грудня 2007 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0861 га та виготовлено відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Згідно рішення № 1899 від 29.08.2014 року був затверджений проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0861 га з «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

За наслідками проведеної перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.04.2014 року державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області складено акт № 3, яким встановлено, що рішення № 375 від 06 липня 2007 року було прийнято з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ст. 12 п. «б» ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 31 ЦК України визначена часткова цивільна дієздатність фізичної особи, яка не досягла 14 років.

Згідно ч. 2 ст. 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Стаття 17 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає, що кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради від 30.10.2007 року № 789 «Про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки», розглянувши заяву ОСОБА_3 та додані до неї документи, висновок опікунської ради № 20 від 26 жовтня 2007 року, надано дозвіл ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки, що відноситься до будинку в АДРЕСА_1, право власності на який має малолітній ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Згідно ст. 118 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

В матеріалах справи наявні лише заява ОСОБА_5 матері неповнолітнього ОСОБА_3 про виготовлення технічної документації та державного акта на право власності на земельні ділянку датовані 05.12.2007 року (а.с. 73), а також заява відповідача ОСОБА_3 про внесення змін у рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року (а.с. 19).

Враховуючи зазначене, суди дійшли обґрунтованого висновку, що рішення Берегівської міської ради № 375 від 06 липня 2007 року в частині передачі безоплатно неповнолітньому ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, та рішення № 519 від 07 грудня 2007року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення № 375 від 06 липня 2007року» були прийняті із порушенням вимог ст. 118 ЗК України(відсутність заяви ОСОБА_3 про надання земельних ділянок; відсутність дозволу Берегівської міської ради на розробку проекту відведення земельної ділянки та відповідної державної експертизи).

Разом з тим, враховуючи заяву відповідача суди дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності на підставі статей 257, 261, 267 ЦК України, оскільки про вказані рішення міської ради та видані на підставі них державні акти від 29 грудня 2007 року на право власності на земельні ділянки прокуратура знала або могла дізнатися з 29 грудня 2007 року, адже як встановлено судом всі рішення міської ради надсилалися до Берегівської міжрайонної прокуратури до відома після їх прийняття. Проте з позовом позивач звернувся до суду лише в квітні 2015 року.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року № 6-2407цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, вірним також є висновок судів про те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення Берегівської міської ради № 1899 від 29 серпня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1» є необґрунтованими.

За правилом ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, провадиться сільською, селищною, міською радою.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України).

29 серпня 2014 року вказаним рішенням Берегівської міської ради був затверджений ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки щодо зміни її цільового призначення з «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,0861 га. Цим же рішенням змінено цільове призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0861 га, яка перебувала у власності ОСОБА_3 з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Враховуючи те, що неповнолітньому ОСОБА_3 не надавалась нова земельна ділянка із цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, а відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки, яка вже перебувала у його власності, а також те, що міська рада діяла в межах повноважень визначених ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», суди вірно зазначили, що прокурором не доведено того, що вказане рішення міської ради суперечить актам цивільного законодавства або порушує цивільні права або інтереси інших осіб.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, предметом її безпосереднього регулювання є втручання держави в право на мирне володіння майном.

Критерій пропорційності, передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття справедливої рівноваги передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу ЄСПЛ, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Отже, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Враховуючи зазначене, суди вірно оцінили наявні у справі докази та на підставі встановлених обставин справи дійшли вірного висновку у справі про відмову в задоволенні позову, дотримавшись принципу справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням (визнання недійсним рішень міської ради з метою повернення у комунальну власність земельних ділянок), та інтересами особи (право приватної власності на земельні ділянки), яка так чи інакше страждає від втручання.

За змістом ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

М.В.Дем'яносов

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська