Справа № 567/816/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Самолюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог Рівненської області справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення сплачених грошових коштів та завданої моральної шкоди

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення сплачених грошових коштів та завданої моральної шкоди, просить визнати договір фінансового лізингу № 003248 укладеного 12.01.2016 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" недійсним та стягнути на його користь 65500 грн., сплачені ним при укладенні договору.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 12.01.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» був укладений договір фінансового лізингу № 003248 щодо придбання та передачі транспортного засобу трактора МТЗ 892 вартістю 650 000 грн. Під час укладення вказаного договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому він вважає цей правочин недійсним. Відповідач порушив його права як споживача, оскільки під час укладення спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надавши достатньо часу для прийняття свідомого рішення. Крім того, умови оспорюваного правочину порушують положення Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Після підписання договору його було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, що в подальшому завдало шкоди як споживачу. Жодних дій зі сторони відповідача щодо виконання умов договору вчинено не було, а тому 27.01.2016 року позивачем було подано для відповідача заяву, якою повідомлено про розірвання договору фінансового лізингу, оскільки він грубо порушує права як споживача та сторони договору, та просив повністю повернути сплачений платіж у сумі 65 000 грн. Від відповідача було отримано відповідь про те, що договір вважається розірваним з 27.01.2016 року, однак йому розяснено про неможливість повернення коштів в сумі 65 000 грн., сплачених при підписанні договору. Жодних дій спрямованих на зясування ситуації щодо договору фінансового лізингу відповідачем вчинено не було. 11.04.2016 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених грошових коштів в сумі 65 000 грн. у звязку з розірванням договору фінансового лізингу. Позивачем була отримана відповідь про відмову поверненні коштів. Зазначає, що договором фінансового лізингу не визначено розміру лізингових платежів, так згідно термінів «Лізинговий платіж», «Обсяг фінансування», та вимог статті 8 «Вартість предмета лізингу та платежі», статті 9 «Сплата авансового платежу та платежу за передачу предмета лізингу», статті 10 «Сплата лізингових платежів», для визначення розміру лізингових платежів, та вартості предмета лізингу відсилають до додатку № 2, який повинен бути невідємною частиною договору фінансового лізингу, водночас як додаток до договору фінансового лізингу він не зазначений, позивачем не підписувався, його примірник надано не було, та про його фізичне існування, чи про умови зафіксовані у ньому позивачу нічого не відомо.

Також зі змісту договору фінансового лізингу вбачається, що сторонами не було погоджено постачальника предмету лізингу, остаточно не було визначено його вартість, не було погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком № 2, який до договору додано не було. Таким чином на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів. На виконання умов договору фінансово лізингу, згідно квитанції позивачем було сплачено відповідачу 65000 грн., призначенням платежу платіж за оформлення договору фінансового лізингу. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Крім того зазначив, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, визнати недійсним договір фінансового лізингу від 12.01.2016 року та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» сплачені 65000 тис. грн

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила суд їх задовільнити.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення на позов, в якому не заперечив укладення договору фінансового лізингу з позивачем та отримання за ним 65000 грн., позов не визнав, зазначаючи про те, що волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх волі, при його укладенні передбачено всі істотні умови договору.

Посилається на те, що на виконання договору фінансового лізингу № 003248, позивач 12.01.2016 року, сплатив 65 000 грн. комісії за організацію, згідно п. 8. 2. 1 а ст. 8 договору. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом. Позивач же стверджує, що не підписував та не знає про існування додатків, хоча при цьому сам додав їх до справи. Договір фінансового лізингу № 003248 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг, підписаний ОСОБА_1 добровільно на кожному аркуші, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Комісія за організацію в сумі 65 000 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг.

Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору.

Зазначає, що діяльність ТОВ Лізингова компанія Еталон не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та жодним чином не впливає на економічну поведінку споживача продукції, в договорі лізингу чітко визначені усі умови з якими лізингоодержувач погодився під час підписання зазначеного договору. вважає, що посилання позивача на те, що договір укладений в результаті нечесної підприємницької практики не відповідає фактичним обставинам справи. Посилання позивача на те, що ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН своїми діями ввела його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 погодився з умовами та самостійно підписав договір № 003248, обрав на власний розсуд предмет лізингу по договору і ознайомилася з умовами договору.

Відповідач вважає, що позивачем в позовній заяві не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення договору № 003248 від12.01.2016 року та при подальшому його виконанні, щодо введення позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно умови договору є погодженими сторонами та обовязковими для виконання.

В укладеному договорі фінансового лізингу № 003248 від12.01.2016 року не містяться несправедливі умови, а тому твердження позивача про наявність таких умов у договорі є необгрунтованим та такими, що не відповідають дійсності. Умови договору є прозорими і відповідають чинному Законодавству України.

Також, 12.01.2016 року, в день підписання договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, а також ОСОБА_1 погодив з менеджером компанії марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав, що зафіксовано в додатку № 3 до договору.

Вважає, що зазначені у договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 10,11 Закону України «Про фінансовий лізинг». Зазначає, що ознаки, які передбачені для кваліфікації умов договору як несправедливі- відсутні. Позивач та відповідач при укладанні договору, на основі вільного волевиявлення, узгодили всі умови та пункти договору, які в силу положень статті 629 ЦК України є обовязковими для виконання сторонами.

Зазначає, що істотні умови договору, визначені спеціальним законом, містяться в самому договорі та додатках до нього, зокрема предмет лізингу визначений - в п. 3.1 договору, в додатках № 1, № 2 та № 3 до договору.

Вважає, що не відповідають дійсності висновки позивача про те, що умови договору не надають право позивачу отримати компенсацію у звязку з його розірванням, що є порушенням п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є і несправедливими.

Позивач має право не лише розірвати договір зі своєї ініціативи, а й отримати компенсацію у звязку з його розірванням, а саме - відповідач повертає сплачені Позивачем кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. Право позивача на розірвання договору, та отримання компенсації у звязку з таким розірванням, передбачено як спеціальним законом, так і самим договором, а тому твердження позивача про те, що умови Договору порушують п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - є безпідставними. Твердження позивача про те, що умови договору про сплату комісії за організацію, - виходить за межі переліку платежів передбачених ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», а тому є несправедливими. Комісія за організацію та комісія за передачу предмета лізингу договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Посилання позивача про відсутність у договорі відповідальності лізингодавця не відповідає дійсності, оскільки п. 12.1 договору передбачає, у випадку невиконання своїх зобовязань по договору лізингодавцем, повернення всіх сплачених коштів лізингоодержувачу та сплату штрафу у розмірі 10% від вартості предмету лізингу.

Зазначає, що п.4. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови останнього укласти або виконати договір лише при наявності відповідної компенсації від продавця.

Така компенсація передбачена п. 12. 12 договору - це 80% від суми авансового платежу.

Виходячи з наведеного, позивач свідомо не виконав всіх необхідних умов для настання бажаного результату, чим і порушив умови договору. Як наслідок, до нього були застосовані передбачені договором штрафні санкції у вигляді не повернення комісії за організацію.

Посилається на те, що хибними є висновки позивача про несправедливість п. 5.4 договору.

Відповідно до п. 5.4. договору у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу. Замовлення являє собою отримання від продавця платіжного документа (рахунку) на оплату товару, який, відповідно до спірного договору, є предметом лізингу. Тобто, ціна предмету лізингу може змінюватися (індексуватися) в залежності від цінової політики продавця до моменту надходження грошової суми в розмірі авансового платежу від лізингоодержувача на рахунок лізингодавця та перерахування всієї суми вартості предмету лізингу на рахунок продавця. Лізингодавець не бере участі в формуванні ціни предмету лізингу, ціна надається продавцем на момент перерахування коштів за товар. Таким чином, висновки позивача про несправедливість п. 5.4 договору е безпідставними.

Зазначає, що безпідставними є твердження позивача про те, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то п. 3.5 договору суперечить ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця відносно якості, комплектності, справності предмета лізингу.Посилається на те, що діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується.

Зазначає, що для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна обовязкова наявність документу про реєстрацію транспортного засобу.

Вважає, що договір фінансового лізингу є договором непрямого лізингу тому у лізингодавця на момент укладення договору, відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії.

Зазначає, що договір фінансового лізингу укладений з ОСОБА_1 вчинений з дотриманням норм встановлених законом, тому не може бути визнаний судом недійсними. Просить позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН про захист прав споживача та стягнення коштів залишити без задоволення.

Суд, вивчивши позовну заяву та заперечення відповідача на позов, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено наступне.

12 січня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003248 з додатками за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зобовязалося придбати в продавця визначений Лізингоодержувачем предмет лізингу та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах визначених даним договором.

Згідно п. 1.2., 1.3., 1.4. статті 1 «Предмет договору фінансового лізингу» Договору фінансового лізингу, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у додатку № 1 до договору (Специфікації), а саме: трактор МТЗ 892. Підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем, а також в повній мірі відповідає його вимогам незалежно від наявності предмету лізингу у продавця, станом на дату підписання даного договору.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на Лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору. Усі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця лізингоодержувачу, в момент передачі предмета лізингу.

Лізингоодержувач зобовязаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору, а також компенсувати витрати лізингодавця, які повязані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів та компенсувати витрати, які повязані із страхуванням предмета лізингу.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Зі змісту договору фінансового лізингу вбачається те, що у відповідача, на час укладення договору фінансового лізингу, була відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність за код КВЕД 64.91 «Фінансовий лізинг» не належить до основної діяльності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона передає або зобов'язується передати другій стороні у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату .

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 628, ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду). До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до квитанції банку встановлено, що 12.01.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» платіж в розмірі 65000 грн., а 27.01.2016 року звернувся до відповідача з заявою про повернення зазначеного платежу. Листом від 26.04.2016 року № 638 відповідач вказав на те, що договір фінансового лізингу розірвано 27.01.2016 року. Однак зазначив, що повернення сплачених коштів має відбуватися у відповідності до положень п.12.1 ст.12 договору та п.3 ст. 7 та ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг». Будь-якої конкретизації щодо сум які підлягають поверненню позивачу надано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором фінансового лізингу від 12.01.2016 року не визначено розміру лізингових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, в) компенсацію відсотків за кредитом, г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Зі змісту договору фінансового лізингу вбачається, що сторонами не було погоджено постачальника (продавця) предмету лізингу, остаточно не було визначено його вартість, та не було погоджено графіку сплати лізингових платежів.

Від умов визначених у додатку № 2 до договору фінансового лізингу залежить також і строк лізингу, оскільки згідно п. 2.2. статті 2 «Строк дії договору та період лізингу», починається з моменту передачі предмета лізингу та закінчується через 60 (шістдесят) місяців. За вказаних обставин умови договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки одночасно, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

На виконання умов Договору фінансово лізингу, згідно квитанції позивачем було сплачено відповідачу 65 000 грн., з призначенням платежу платіж за оформлення договору фінансового лізингу, а відтак в силу вказаних раніше положень чинного законодавства України зазначена сума підлягає стягненню з іідповідача.

Статтею 16 Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Однак відповідач при укладанні договору фінансового лізингу завуалював призначення комісії за організацію договору в розмірі 65 тис. грн. під вигляд «платіж за договором», який за умовами договору не повертається в жодному випадку. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру комісії за організацію договору за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Оспорюваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII, а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Отже, існує невідповідність положень договору фінансового лізингу принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця або третьої особи в разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4).

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 650 тис. грн..; авансовий платіж 325 тис. грн (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж 27 тис. 083 грн. 33 коп.; комісія за організацію 65 тис. грн.. (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу 19 тис. 500 грн. (3 % вартості предмета лізингу).

Згідно з умовами договору комісія за організацію це одноразова плата лізингоодержувачем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для оформлення даного договору, моніторинг, систематизацію та аналіз даних, отаманих з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами та дистрибюторами на предмет придбання предмета Лізингу, купівлю предмета Лізингу, супроводження Договору протягом всього строку його дій та відшкодування інших витрат Лізингодавця, що повязані з його виконанням (у тому числі не зазначені в цьому договорі, але що можуть виникнути у Лізингодавця в процесі його виконання). Розмір комісії за організацію відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до додатку 1 до договору розмір комісії за організацію становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 65 тис. грн.

Відповідно до пункту 4.3.6 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.12 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

При цьому згідно з пунктом 12.12 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 80 % авансового платежу, а 20 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію у такому випадку поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший платіж, який не входить до обсягу фінансування та складається з: авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі змісту договору вбачається, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пункту 11-1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 12.01.2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд прийшов до висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, норм чинного законодавства України умови договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки одночасно, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві, тому цей договір підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.ст. 215, 216, 220, 227, 628, 799, 806 ЦК України, ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст. 15, 60, 88, 209, 212-215, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення сплачених грошових коштів та завданої моральної шкоди задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003248 про придбання та передачу транспортного засобу- трактора МТЗ 892 вартістю 650000 грн., укладеного 12 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН".

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" на користь ОСОБА_1 65000 ( шістдесят п'ять тисяч ) гривень 00 копійок, сплачені при укладенні договору.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_3