Справа № 188/1060/15-ц
Провадження № 2/188/24/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Бурда П.О., при секретарі Хандрига Л.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Геосервіс» ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, про відновлення межі між суміжними земельними ділянками, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Петропавлівського районного суду від 28.09.2015 року відкрите провадження за позовною заявою ОСОБА_1 (далі позивачка) до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, про відновлення межі між суміжними земельними ділянками, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.с.38).

Ухвалою Петропавлівського районного суду від 19.11.2015 року за заявою представника відповідача ОСОБА_5до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Геосервіс» та відділ містобудування і архітектури Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що ухвалою Петропавлівського районного суду від 17 вересня 2014 року за позивачкою в порядку спадкування визнане право власності на спадкове майно у виді домоволодіння № 47 по вулиці Іванової-Кадомцевої в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, що належало її чоловіку ОСОБА_7, померлому 04.12.2010 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2014 року позивачка є єдиним власником цього домоволодіння.

Рішенням 6 сесії VI скликання Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області № 114-6/VІ від 22.04.2011 року позивачці було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, розташованих за адресою: вул. Іванової-Кадомцевої, № 47 в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області.

В 2014 році на замовлення позивачки ПП «Геосервіс» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, розташованих за адресою вул. Іванової-Кадомцевої, № 47 в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області.

Позивачка стверджує, що після ознайомлення з виготовленим ПП «Геосервіс» документом під назвою «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» вона вперше взнала, що земельна ділянка має чотири межі « А-Б, Б-8, В-Г, Г-А», а також, що є межа «Г-А» з земельною ділянкою відповідача, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та безпідставно відмовився від погодження такої технічної документації щодо відведення земельної ділянки у її приватну власність.

Позивачка вказує, що відповідач посилається на той факт, що він є власником житлового будинку № 45 по вулиці Іванової-Кадомцевої в смт. Петропавлівка згідно з договором купівлі-продажу від 15.11.1989 року. Рішенням загальних зборів колгоспу ім. Горького Петропавлівського району Дніпропетровської області в 1990 році йому було виділено присадибну ділянку у розмірі 0,15 га. Рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області № 303 від 09.12.1994 року зазначену земельну ділянку було йому передано у приватну власність. Відповідач також зазначає, що чоловік позивачки ОСОБА_7 за життя самовільно заволодів 0,03 га його земельної ділянки та збудував на ній сарай. Жодних письмових доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач позивачці не надав.

Позивачка зазначає, що її чоловіку ОСОБА_7 рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 20.02.1989 року за №58 було надано в користування земельну ділянку для будівництва садиби розміром 0,10 га, яку він збудував на підставі дозволу Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області за № 7 від 26.01.1988 року, що підтверджується паспортом забудовника. Рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 30.01.1996 за № 16 її чоловіку було виділено додаткову земельну ділянку розміром 0,05 га. Таким чином, розмір наданої в користування її чоловіку земельної ділянки становить 0,15 га, з яких виділення 0,10 га підтверджується планом забудови земельної ділянки індивідуального забудовника від 26.01.1988 року, а виділення 0,05 га підтверджується архівною довідкою рішення виконкому Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 30.01.1996 року № 16 про дозвіл закріпити земельну ділянку 0,05 га по вул. Ів. Кадомцевої, 47 за ОСОБА_7.

Позивачка вказує, що розмір 0,1499 га виділеної землі в користування на садибний (індивідуальний) житловий будинок №47 по вулиці Іванової - Кадомцевої в смт. Петропавлівка підтверджується технічним паспортом від 02.09.2011 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на ім'я позивачки та Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 02.07.2014 року, виготовленого ПП «Геосервіс», що додається до позовної заяви.

Позивачка звертає увагу, що згідно земельно-кадастрової документації її земельна ділянка навіть не становить 0,15 га.

Позивачка вважає, що відмова відповідача погодити межу між їхніми суміжними земельними ділянками не відповідає вимогам закону, перешкоджає їй приватизувати земельну ділянку.

Позивачка зверталася до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області з цього приводу.

28 травня 2015 року вона отримала листа за № 578 від голови Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області ОСОБА_8, в якому він їй радив звернутися до місцевого суду щодо питання затвердження проекту землеустрою без підпису суміжного землекористувача.

Посилаючись ст. ст. 103, 106, 107, 152, 158 Земельного кодексу (далі ЗК) України, позивачка просить ухвалити рішення, яким відновити межу між суміжними земельними ділянками, що розташовані по вулиці Іванової-Кадомцевої, № 47 та № 45 в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, Україна, які належать їй та відповідачу, а саме межу « Г-А » відповідно до земельно-кадастрової документації та усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, що розташована по вулиці Іванової-Кадомцевої, № 47 в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області України через зобов'язання відповідача засипати землею погріб, розташований на земельній ділянці, що по вулиці Іванової-Кадомцевої, № 45 в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області України і стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Під час судового розгляду позивачка підтримала свої позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що чоловік позивачки збудував гараж на межі з належною відповідачу земельною ділянкою, а потім самовільно перемістив межу в сторону відповідача, щоб обслуговувати цей гараж, що було неодноразово встановлено комісіями як колективного господарства імені Горького, якому до 1990 року належали ці землі, так і комісіями Петропавлівської селищної ради. Межі земельних ділянок сторін в будівельному паспорті позивачки не відповідають тим же межам в будівельному паспорті, який знаходиться в відділі містобудування і архітектури Петропавлівської районної державної адміністрації. Чоловік позивачки ОСОБА_7 підробив будівельний паспорт, щоб виправдати захоплення у відповідача частини земельної ділянки з погрібником, збудованим попередніми власниками ще в ХІХ сторіччі, на якій ОСОБА_7 побудував свій гараж, а тепер позивачка вимагає засипати землею цей погрібник. У самого відповідача фактичний розмір земельної ділянки теж менший, ніж по документам.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Геосервіс» ОСОБА_6 сподівається на розсуд суду, пояснила, що межі ділянок для виготовлення технічної документації визначаються третьою особою на замовлення землекористувачів з їхніх слів, при цьому зясовується питання чи існує спір за межу, замовник також попереджається про необхідність письмової згоди сусідніх землекористувачів або власників з установленими межами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Петропавлівської селищної ради ОСОБА_9 позов не визнала, пояснила, що комісії селищної ради неодноразово вивчали питання спору за межу між цими сторонами з виїздом на місце і обмірами, в результаті чого дійшли висновку, що чоловік позивачки ОСОБА_7 в районі подвіря переніс межу в бік подвіря відповідача на 2 метри.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу містобудування та архітектури Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_10 позов не визнала, пояснила, що чоловік позивачки ОСОБА_7 побудував гараж на межі з земельною ділянкою відповідача, межа проходить по стіні гаражу, на підтвердження чого надала екземпляр будівельного паспорту, який зберігався в архіві відділу.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали в судовому засіданні, що в 1990 році за заявою відповідача, яку прийняла секретар правління колгоспу імені Горького ОСОБА_13, інженер-будівельник колгоспу ОСОБА_11 та голова ревізійної комісії колгоспу ОСОБА_12 в складі комісії колгоспу імені Горького, до земель якого на той час відносилися земельні ділянки сторін спору, а ОСОБА_12 також і в складі комісії Петропавлівської селищної ради, з виїздом на місце перевіряли розміри земельних ділянок сторін, розташування межі і встановили, що ОСОБА_7 неправий, що межа перенесена в сторону подвіря відповідача і рекомендували ОСОБА_7 усунути це порушення, про що складали акти.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та за їх клопотанням третіми особами належні та допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в позові в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі наданих доказів суд встановив наступне.

За договором купівлі-продажу, укладеним 15.11.1989 року між ОСОБА_14 та відповідачем, останній набув право власності на житловий будинок №45 по вулиці Іванової-Кадомцевої в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, копія договору у справі (а.с.79-80).

Згідно з інвентаризаційною справою на вказаний будинок він збудований у 1880 році і на день заведення зазначеної справи в 1972 році належав ОСОБА_15, після чого ОСОБА_16, а потім ОСОБА_14 (а.с.50- 84).

Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу імені Горького Петропавлівського району Дніпропетровської області від 04.02.1989 року відповідачу було виділено присадибну ділянку у розмірі 0,15га, що підтверджується витягом з рішення (а.с.132) та архівним витягом від 05.08.2011 року за №45/101 (а.с.130).

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради №303 від 09.12.1994 року зазначену земельну ділянку було передано відповідачу в приватну власність, що вбачається з копії цього рішення (а.с.91, 131).

Відповідач 02.08.2011 року уклав договір з ПП «Геосервіс» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.85-95), однак позивачка відмовляється відновити межу, яка існувала раніше, за попередніх власників будинку, який купив відповідач.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради від 20.02.1989 року №58 (а.с.155, 210) чоловікові позивачки ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку і видано паспорт на забудову, план забудови з якого (а.с.14, 164, 182, 213) та повна копія якого надана, як позивачкою (а.с.161-166, 178-184), так і представником третьої особи - відділу містобудування та архітектури Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.208-216), а оригінали обох оглянуті судом у звязку з виявленими розбіжностями: в екземплярі позивачки на плані забудови відстань від лівої стіни гаража до межі з відповідачем складає 2 метри, в архівному екземплярі відділу містобудування та архітектури межа проходить по лівій стіні гаража.

У паспорті на забудову садиби, виданому ОСОБА_7 як забудовнику 07.03.1989 року, вказано, що земельна ділянка під забудову площею 0,10 га з присадибного фонду колгоспу імені Горького була виділена ОСОБА_7 раніше без зазначення дати (а.с.162).

ОСОБА_7 здійснював будівництво нового будинку в садибі, в якій розташований старий будинок за старою адресою: вулиця ІІ Набережна, 27, на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 15.10.1958 року Петропавлівською селищною радою, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_17, свекром позивачки (а.с.156). В 1960 році садиба ОСОБА_17 вже мала адресу: вулиця 2 Набережна, 29, що вбачається з інвентаризаційної справи Павлоградського бюро технічної інвентаризації (а.с.157-160, 199-207).

Однак ще до отримання дозволу на будівництво чоловік позивачки ОСОБА_7 в 1980 році побудував у батьківській садибі гараж, що підтверджується матеріалами наданого суду позивачкою технічного паспорту, виготовленого Павлоградським міжміським бюро технічної інвентаризації 02.09.2011 року (а.с.18).

Оскільки між чоловіком позивачки ОСОБА_7 та відповідачем виник спір стосовно межі земельних ділянок, в 1990 році відповідач звертався до правління колгоспу імені Горького та Петропавлівської селищної ради з приводу порушення чоловіком позивачки ОСОБА_7 межі суміжних земельних ділянок в районі подвіря, були створені комісії, до складу яких входили, зокрема, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_18, які вивчили наявну у сторін спору документацію та зробили обміри земельних ділянок. Обидві комісії дійшли висновку про неправомірність дій ОСОБА_7, який побудував гараж на межі земельних ділянок, що суперечить будівельним нормам та переніс свій паркан на територію відповідача і погрібник відповідача опинився на подвірї ОСОБА_7 Ці обставини підтверджуються показами в суді свідків ОСОБА_11, ОСОБА_18 та ОСОБА_13 і актами комісій колгоспу імені Горького від 29.03.1990 року (а.с.185) та Петропавлівської селищної ради від 30.03.1990 року (а.с.186).

Рішенням Петропавлівської селищної ради від 30.01.1996 року №16 було виділено ОСОБА_7 за його заявою земельну ділянку розміром 0,05 га по вулиці Іванової Кадомцевої, 47, яка раніше належала ОСОБА_19. В рішенні також зазначено, що всього земельна ділянка за цією адресою становить 0,15 га, що підтверджується архівним витягом цього рішення(а.с.10).

Довідкою Петропавлівської селищної ради від 07.10.2011 року №1679 підтверджується, що за домоволодінням за адресою: вул. Іванової-Кадомцевої, будинок №47 в смт Петропавлівка Дніпропетровської області згідно з по господарською книгою закріплена земельна ділянка площею 0,15 га (а.с.11).

Згідно з рішенням Петропавлівського районного суду від 06.02.2012 року за позивачкою в порядку спадкування за законом було визнано право власності на домоволодіння по вул. Іванової-Кадомцевої, будинок №47 в смт Петропавлівка Дніпропетровської області, яке належало померлому 04.12.2010 року ОСОБА_7 (а.с.7, 154). Земельна ділянка також перейшла після його смер¬ті в користування позивачки.

Рішенням сесії Петропавлівської селищної ради Дніпропет¬ровської області від 22.04.2011 року, із змінами, внесеними рішенням сесії від 22.05.2014 року, позивачці було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0, 15 г за адресою: вул. Іванової-Кадомцевої, будинок №47 в смт Петропавлівка Дніп¬ропетровської області (а.с.9).

При оформленні технічної документації межі земельної ділянки по іс¬нуючим загорожам та точкам повороту, що встановлювались та вказувались при обмірі позивачкою без участі відповідача, що підтвердила в суді представник третьої особи - ПП «Геосервіс» ОСОБА_6, було визначено точний розмір земельної ділянки позивачки, який становить 0,1499 га (а.с.22), що є звичайною практикою, як підтвердили представники третіх осіб.

Відповідач відмовився погоджувати таку межу, яку вказала позивачка, вважає, що межа має проходити по лівій стіні гаража позивачки.

Оскільки між сторонами знову виник спір стосовно меж земельних ділянок, у 2011 році відповідач звернувся із заявою до Петропавлівської селищної ради, у зв'язку із чим було здійснено виїзд комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування та природоохоронної діяльності за адресою вул. Іванової-Кадомцевої, будинок №45 в смт Петро¬павлівка Дніпропетровської області. Комісією встановлено, що у відповідача та позивачки немає правовстановлюючих документів на землю, а наявна тільки технічна документація щодо розташування та роз¬мірів земельних ділянок, які знаходяться у користуванні. Членами комісії було проведено обмі¬ри земельних ділянок та виявлено, що ОСОБА_7 переніс кілки паркану на 2 метра від межі так, що погрібник відповідача опинився на території ОСОБА_7 На межі земельних ділянок за життя ОСОБА_7 було збудовано гараж та дерев'яний сарай. Комісією було винесено рішен¬ня від 27.10.2011 року та рекомендовано позивачці для вирішення спірного питання пере¬нести кілки на 2 метри в бік свого подвір'я та прибрати збудований на межі дерев'яний сарай. В рішенні також вказано, що у відповідача ділянка фактично менша, ніж зазначено у докумен¬тах, та що присутня на засіданні комісії позивачка погодилася з цим рішенням (а.с.121, 122, 123-125).

У звязку з тим, що позивачка не виконала рішення комісії Петропавлівської селищної ради від 27.10.2011 року, відповідач звернувся до суду з позовом до неї про усунення перешкод користування земельною ділянкою. Позивачкою був заявлений зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача.

Рішенням Петропавлівського районного суду від 02.12.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування земельною ділянкою задоволено частково. Суд вирішив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_1 звільнення неправомірно занятої земельної ділянки ОСОБА_3 В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року рішення Петропавлівського районного суду від 02.12.2013 року в частині задоволення вимог про усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_1 звільнення неправомірно занятої земельної ділянки ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення Петропавлівського районного суду від 02.12.2013 року залишено без змін.

Отже, двома судовими рішеннями було відмовлено і в позові відповідача, і в зустрічному позові позивачки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року зазначено, що фактично межі земельних ділянок не встановлювались на місцевості за весь час користування сторонами.

Як вбачається зі ст. 106 Земельного кодексу (далі ЗК) України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція).

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками (п.1.2). Виконавцем цих робіт є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п.1.3).

Пунктом 4 зазначеної інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює

використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

В цій частині Інструкція відтворює зміст ст.107 ЗК України, згідно з якою основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Суд вважає, що позивачка у спосіб, визначений вказаними нормами законодавства України, не встановила межу своєї земельної ділянки з земельною ділянкою відповідача .

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч.5).

Вирішуючи спір між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з технічною документацією, яка міститься в інвентаризаційній справі, копія якої надана Павлоградським МБТІ, в 1960 році ширина подвіря, яке пізніше успадкувала позивачка, становила 14,5 м (а.с.159, 200), згідно з планом забудови - 21,6 м (а.с.213, 216 зворотній бік), а фактично на даний час становить 23,6 м, з них 2 м за рахунок перенесення чоловіком позивачки ОСОБА_7 межі в сторону відповідача, що підтверджено актами комісій колгоспу імені Горького, Петропавлівської селищної ради (а.с.185, 186, 121-125) та показаннями допитаних судом свідків. Отже, судом встановлено порушення прав не позивачки, а порушення права відповідача.

За встановлених судом обставин справи, перевірених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивачки по сплаті судового збору слід залишити на ній, а на користь відповідача з позивачки слід стягнути підтверджені документально судові витрати відповідача в розмірі 487 гривні 20 копійок (а.с.153, 196).

На підставі викладеного, ст.ст.106, 107, 152,158 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Петропавлівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, про відновлення межі між суміжними земельними ділянками, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити на позивачеві ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_20