Провадження № 2/522/2560/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1, у загальному розмірі 4 016 519, 20 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 1 217 611, 37 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 2 097 495, 56 грн.; нарахована пеня 658 941, 18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої суми боргу по тілу 42 561, 08 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 і посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за р. № 2542, а саме двокімнатну квартиру під № 7, загальною площею 86,0 кв.м., що розташована у будинку № 1 по провулку Воронцовському в м. Одесі та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 16.12.1994 р., реєстраційний номер 11-4451, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 08.09.1998 р., номер запису : 465 в книзі : 261пр-137, - шляхом передачі цього предмету іпотеку у власність ПАТ «Дельта Банк», а також визнати право власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що, 08.12.2011року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і по вищевказаному кредитному договору з ОСОБА_1 У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, у нього виникла заборгованість за цим договором станом на 11.08.2015 року у загальному розмірі 4 016 519, 20 грн.

Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив також застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, заявлених письмовою заявою від 17.11.2015 року (а.с.36-38) та врахувати рішення судів від 12.04.2016 року та від 01.04.2014 року, доданих ним до матеріалів справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надало ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті швейцарських франках в сумі 63 481 швейц. франків, що по курсу НБУ на дату укладання цього договору дорівнює еквіваленту 252 500, 00 грн., на строк користування з 30 серпня 2007 року по 30 серпня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, за процентною ставкою у розмірі 9,99 % річних, з переглядом процентної ставки кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов цього договору, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 30.08.2016 року (а.с.6-9).

Згідно з п.2.1. вказаного кредитного договору, в забезпечення виконання позичальником усіх грошових зобовязань за цим договором, 30.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за р. № 2542, за умовами якого ОСОБА_1 надав банку в іпотеку двокімнатну квартиру під № 7, загальною площею 86,0 кв.м., що розташована у будинку № 1 по провулку Воронцовському в м. Одесі, яка належить останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 16.12.1994 р., реєстраційний номер 11-4451, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 08.09.1998 р., номер запису : 465 в книзі : 261пр-137, заставною вартістю 1 606 910,00 грн.(а.с.10-11).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та акту прийому-передачі від 29.03.2012 року, ПАТ «УкрСиббанк» продало (відступило), а ПАТ «Дельта Банк» придбало та прийняло права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року та іпотечним договором від 30.08.2007 р. за р. № 2542.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки.

Через неналежне виконання умов кредитного договору № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року, у відповідача станом на 11.08.2015 року виникла заборгованість за цим договором у загальному розмірі 4 016 519, 20 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 1 217 611, 37 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 2 097 495, 56 грн.; нарахована пеня 658 941, 18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої суми боргу по тілу 42 561, 08 грн.)

Пункт 4.1. цього договору передбачає, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/бо комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому, банк може використати така право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання за цим договором.

Відповідно до п. 3.1.2. цього кредитного договору, у разі порушення позичальником умов цього договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобовязання за цим договором, банк має право відмовити позичальнику в наданні кредиту (частково або в повному обсязі) та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору.

Пунктами 6.1., 6.1.2., 6.2. цього кредитного договору передбачено, що сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 ЦК України, погодили, що банк має право визнати термін повернення таким, що настав згідно з п. 1.2.2. цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

У разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Пунктами 4.1, 4.1.1. договору іпотеки від 30.08.2007 року за р. № 2542 передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пункти 4.2., 4.2.1., 4.3., 4.4. цього договору іпотеки встановлюють, що звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема рішення суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Розділ 5 цього іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, які передбачають можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення.

Позивач направив рекомендованим відправленням на адресу відповідача ОСОБА_1 лист-вимогу за вих. № 31.4-08//15/, який містить вимогу про виконання порушеного зобовязання в тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання порушеного зобовязання. Згідно, копії поштового реєстру, наданої банком до позову, дата направлення відповідної вимоги на адресу відповідача становить 21.08.2015 року.

Проте відповідач залишив цей лист-вимогу позивача без задоволення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, оскільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Про те, що до правовідносин, повязаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки підлягають застосуванню строки позовної давності, зазначається у Постанові Верховного Суду України №6-331цс15 від 01.07.2015 року.

Відповідачем заявлено суду клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності з посиланням на те, що нібито позивач заявив даний позов після спливу позовної давності, оскільки ще 16.10.2010 року предявив до Приморського районного суду м. Одеси позов до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами № 0 від 14.11.2006 р. № 0 від 30.08.2007 року та № 0 від 12.11.2007 року, встановивши такими чином новий строк повного погашення боргів за цими договорами.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

На підтвердження своїх посилань відповідач надав суду копію позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 0 від 14.11.2006 р. № 0 від 30.08.2007 року та № 0 від 12.11.2007 року, поданої до Приморського районного суду м. Одеси 23.07.2010 року.

Також, з тексту рішення Приморського районного суду від 01.04.2014 року по справі № 2-11205/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, за участю третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», за участю третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та визнання такими, що припинили свою дію, договорів поруки, вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» вже зверталось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № НОМЕР_1 від 30.08.2007 року та заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2010 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені. У подальшому, вказане заочне рішення суду було скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Частина 2 зазначеної статті визначає, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Крім того в реєстрі судових рішень, який є загальнодоступним, в звязку з чим наявні в ньому судові рішення є загальновідомими, наявне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за участю 3-ї особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та договору поруки (копія додана до матеріалів справи), відповідно до якого стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.08.2007 року в сумі 892 182 (вісімсот девяносто дві тисячі сто вісімдесят дві) гривні, 60 копійок, що включає в себе заборгованість за кредитом 497 445,89 гривень, заборгованість по процентам - 328 441,02 гривня; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 25 788, 45 гривень та суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 40 537,24 гривень. Зазначене судове рішення яке є позивачем в порушення вимог ч.3 ст.131 ЦПК України до справи додано не було.

Зазначеним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2012 року встановлено, що станом на день ухвалення рішення, а саме на 15 травня 2012 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.08.2007 року становила заборгованість за кредитом у сумі 892 182 гривні, 60 копійок.

Позивач до позовної заяви не надав будь яких належних доказів на підтвердження того, що з 15 травня 2012 року заборгованість за кредитом збільшилася з 892 182 грн. до 4 016 519, 20 грн., в звязку з чим не надав належних доказів того, що заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 2 097 495, 56 грн.; нарахована пеня - 658 941, 18 грн., сума за ставкою 3% від простроченої суми боргу по тілу 42 561, 08 грн. відповідає розміру заборгованості за кредитом.

Позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду 03.09.2015 року, в той час як рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № № 0 від 30.08.2007 було ухвалено 15.05.2012 року. ПАТ «УкрСиббанк» 23.07.2010 року звертався з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 30.08.2007 року.

Таким чином суд вважає, що відповідач правомірно посилався як на підставу про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог, про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заявлених ПАТ «Дельта Банк» позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 11, 12, 252, 253, 256, 257, 258, 261, 509, 524-526, 530, 536, 612, 624-627, 629, 638, 639, 1054 ЦК України; Законом України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домусчі Л.В.

06.07.2016