Справа №: 343/1813/16-ц
Провадження №: 2/0343/812/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 листопада 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

секретаря Шикор Г. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ТзОВ "Галицька торгова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь 9708,84 грн. заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних за користування чужими коштами, інфляційних втрат від суми невиконаного основного зобов'язання та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунку від суми заборгованості, стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати, пов'язані з отриманням правової допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2015 року між ТзОВ "Галицька торгова компанія" та ОСОБА_1 було укладено договір безпроцентної цільової позики № 25. Відповідно до умов даного договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, надав позичальнику безпроцентну цільову позику на загальну суму 20000,00 грн., а останній прийняв зазначені кошти в позику і зобов'язався повернути їх позикодавцеві у встановлений договором строк. Остаточною датою повернення позики є 17 січня 2019 року. По закінченні строку, вказаного у п. 3.1 цього договору, позичальник зобов'язався протягом 3 робочих днів повернути суму позики, а у разі розірвання між сторонами трудового договору - в день фактичного припинення трудових відносин. Відповідно до наказу про припинення трудового договору № 167/К від 09.07.2016 р. відповідач був звільнений із займаної посади, однак позику не повернув, чим допустив заборгованість за взятими на себе зобов'язаннями. Станом на дату пред'явлення позову до суду заборгованість становить 9520,88 грн. Окрім основного боргу, відповідач зобов'язаний сплатити три відсотки річних за користування чужими коштами в розмірі 14,08 грн., інфляційні витрати від суми невиконаного основного зобов'язання - 19,04 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунку від суми заборгованості - 154,94 грн.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладене, просили позов задовольнити. Не заперечили проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать його розписки (а.с. 25, 31). Заяв про розгляд справи у його відсутності не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15 вересня 2014 року прийнято на роботу у ТзОВ "Галицька торгова компанія" вантажником у склад № 2 м. Долина, що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 251/К від 15 вересня 2014 року (а.с. 9). В даному товаристві він отримав позику, з приводу заборгованості по якій виник спір.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст. 526, 610 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушення зобов"язання є його невиконанням або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з п.п. 1.1. копії договору позики (безпроцентної цільової) № 25 від 18 вересня 2015 року, укладеного між ТзОВ "Галицька торгова компанія" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язався надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов'язався прийняти позику, використати за цільовим призначенням і повернути дану позику позикодавцеві у визначений цим договором строк.

Згідно п.п. 2, 3 вказаного договору сума позики становить 20000,00 грн., строк надання позики - 40 місяців з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок позичальника або отримання коштів готівкою з каси позикодавця, але в будь-якому випадку до моменту розірвання між сторонами трудових відносин. Остаточною датою повернення позики є 17 січня 2019 року.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.6 вказаного договору по закінченню строку, вказаного в п.п. 3.1 договору, позичальник зобов'язується протягом 3 робочих днів повернути суму позики, а у разі розірвання між сторонами трудового договору - в день фактичного припинення трудових обов'язків. У разі розірвання між сторонами трудового договору, днем повного розрахунку позичальника з позикодавцем за даним договором позики вважається день припинення між сторонами трудових відносин.

За порушення строків повернення позики позичальник зобов'язаний на вимогу позикодавця сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми. У разі не погашення заборгованості в день розірвання між сторонами трудових відносин, позичальник, окрім штрафних санкцій, передбачених п. 5.4 даного договору, додатково сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунку від суми заборгованості (п.п. 5.4, 5.5 договору позики) (а.с. 11-12).

Як вбчається з копії видаткового касового ордеру від 18 вересня 2015 року ОСОБА_1 18 вересня 2015 року отримав від ТзОВ "Галицька торгова компанія" позику в сумі 20000,00 грн., кореспондуючий рахунок 3775 (а.с. 13).

З 02 січня 2015 р. ОСОБА_1 просив перевести його експедитором складу № 2 м. Долина, вул. Торгова, 6, про що свідчить копія його письмової заяви (а.с. 10).

Згідно копії наказу № 167/К (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 09 липня 2016 року ОСОБА_1, експедитор складу № 2, був звільнений за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14, 44).

Згідно копії акту 167/К від 09 липня 2016 року ОСОБА_1 в день припинення трудових відносин, а саме 09 липня 2016 року, не з'явився для отримання трудової книжки, а також не ознайомився з наказом № 167/К від 09.07.2016 р. про звільнення з роботи (а.с. 45).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, будучи працівником ТзОВ "Галицька торгова компанія" , уклав договір позики, згідно якого отримав від останнього позику в сумі 20000,00 грн., однак він був звільнений з роботи, після чого отриману позику не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.

Розрахунок суми заборгованості свідчить про те, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ "Галицька торгова компанія" складає 9708,84 грн, яка складається з: 9520,88 грн. - основний борг, 14,08 грн. - три відсотки річних за користування чужими коштами, 19,04 грн. - інфляційні втрати від суми невиконаного основного зобов'язання, 154,94 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення розрахунку від суми заборгованості (а.с. 16-17). Сума осоновного боргу також підтверджується копією картки рахунку 3775 ОСОБА_1 з 18.09.2015 р. по 08.11.2016 р., з якого також вбачається, що із заробітної плати працівника за час його роботи щомісячно стягувалися кошти в рахунок погашення боргу, що відповідає умовам договору позики від 18.09.2015р. (а.с. 43).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборговансті за договором позики підлягають до задоволення, оскільки з 09 липня 2016 року, тобто з моменту розірвання трудового договору, строк повернення позики вважається таким, що настав, однак в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав умови договору позики, чим порушив права та законні інтереси позивача та що призвело до утворення заборгованості в сумі 9708,84 грн, яка підлягає до стягнення з відповідача у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47 постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Статтею 1 дного Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивач при подачі позову долучає копію договору про надання правової допомоги № 212 від 26.07.2016 р. (а.с. 18-19) та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 213 від 27.07.2017 р. (а.с. 20). Однак суд звертає увагу на те, що номер та дата договору не збігаються з номером і датою, вказаною у квитанції, тому не може брати ці докази до уваги.

Під час розгляду справи представниками позивача були долучені копія договору про надання правової допомоги № 245 від 30 липня 2016 року (а.с. 39) та копія квитанції до прибуткового касового ордера № 245 від 30 липня 2016 року (а.с. 40). Як на підтвердження проведення ТзОВ "Галицька торгова компанія" проплати за надання правової допомоги згідно ПКО № 245 у розмірі 2500,00 грн. позивачем долучені копії видаткового касового ордеру від 01 серпня 2016 року (а.с. 41) та копії звіту про використання коштів від 01.08.2016 р. (а.с. 42). Однак, як вбачається з п.п. 2.1 договору про надання правової допомоги № 245, ОСОБА_4 прийняв на себе зобов'язання перед ТзОВ "Галицька торгова компанія" з надання наступної допомоги, а саме: захист прав та інтересів ТзОВ "Галицька торгова компанія" під час вирішення спору про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, хоча у даному випадку має спір про стягнення коштів за договором позики, тому підстав для стягнення витрат за вказаним касовим ордером № 245 у даній справі не має.

Матеріали справи також не містять доказів, які вказують на обсяг та вид наданої правової допомоги, вартість якої склала 2500,00 грн., відсутній і розрахунок витрат та докази щодо її виконання, квитанції до прибуткого касового ордера є копіями, тому слід вважати, що стороною позивача зазначені витрати не доведені належними та допустити доказами.

Щодо вимоги про стягнення на користь ТзОВ "Галицька торгова компанія" судового збору, суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем було долучено платіжне доручення № 1555 від 27 липня 2016 року, аналог якого було виявлено під час перевірки інформації про підтвердження та поєднання сплати судового збору від казначейства за допомогою програми "Д-3" у справі № 343/1465/16-ц за позовом ТзОВ "Галицька торгова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, який згідно ухвали Долинського районного суду від 25.08.2016 р. залишено без розгляду, про що свідчить акт Долинського районного суду від 08 листопада 2016 року (а.с. 36) та підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами вищевказаної цивільної справи (а.с. 46, 47). Тобто, судовий збір позивачем при поданні позовної заяви у даній справі не був сплачений, а долучене платіжне доручення №1555 від 27.07.2016 р. свідчить про сплату судового збору у справі № № 343/1465/16-ц, а не в даній цивільній справі.

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення на користь ТзОВ "Галицька торгова компанія" судового збору та витрат, пов"язаних з отриманням правової допомоги, слід відмовити.

Враховуючи те, що за подання даного позову до суду позивачем не було сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн., однак позов було задоволено на його користь, тому з відповідача ОСОБА_1 слід стягунти на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", ст.ст. 10, 59, 60, 88 ЦПК України, керуючись ст.ст. ст.ст. 208, 209, 215, 226, 228 ЦПК України, суд,-

ВИРIШИВ:

Позов ТзОВ "Галицька торгова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Галицька торгова компанія" 9708 (дев'ять тисяч сімсот вісім) гривень 84 копійки заборгованості за договором позики № 25 від 18.09.2015 р., яка складається з: 9520,88 гривень - основна сума боргу, 14,08 гривень - три відсотки річних за користування чужими коштами, 19,04 гривень - інфляційні втрати від суми невиконаного основного зобов'язання, 154,94 гривні - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

У задоволенні вимоги про стягнення на користь ТзОВ "Галицька торгова компанія" судового збору та витрат, пов"язаних з отриманням правової допомоги, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1378,00 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана не пізніше 10 (десяти) днів з дня отримання ним копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст заочного рішення виготовлений: 10.11.2016р.