Справа № 464/7192/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченеко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/4046/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

Без участі сторін у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування до нього наслідків нікчемного правочину,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, оскільки таке ухвалене на неповно зясованих обставинах справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що діяльність відповідача є такою, що не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів» та вводить споживача в оману. Порушення відповідача полягали у тому, що останній приховав від нього інформацію про продукцію, а відтак це є проявом нечесної підприємницької діяльності. Вказує, що його волевиявлення під час укладання оспорюваного договору не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім цього, зазначає, що в договорі не було вказано його істотних умов та не було додержано вимоги про нотаріальне посвідчення передбаченої ст. ст.220, 799 ЦК України. Звертає увагу, що нечесна підприємницька діяльність полягає у тому, що згідно з даним договором він повинен оплатити на рахунок відповідача вартість автомобіля, однак такий залишається у його власності, що теж є підставою для визнання умов договору несправедливими. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2015 року залишено без змін..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2015 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 338 п.4 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Сторони в судове засідання не з»явилися, належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, а тому відповідно до статті 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

У відповідності до статті 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно норм статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 31 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу № 000681, відповідно до умов якого останнє зобов»язалося придбати у власність автомобіль марки «Хюндай Елантра» вартістю 20 085 доларів 11 центів США, що еквівалентно 472 000 грн. станом на день підписання договору та передати його у користування позивачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу та комісій за передачу предмета лізингу ( в разі наявності).

На виконання вказаного договору позивачем було внесено 47 200 грн., що еквівалентно 2 008 доларів 54 центи США.

Договір був укладений у простій письмовій формі, без його нотаріального посвідчення.

Звертаючись до суду, позивач зазначив у позовній заяві, що на порушення ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» в договорі лізингу наявні не всі істотні умови, а саме: не зазначено в кого саме лізингодавець придбає предмет лізингу, не визначено порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета лізингу, не зазначено умови та порядок страхування предмета лізингу та інші умови, що мають суттєве значення. Крім того, на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав йому додатки до договору, зокрема, графік сплати авансового платежу, специфікацію та графік покриття витрат, витрати лізингових платежів і розмір комісії за супроводження договору. Звертає увагу суду на те, що всі платежі виражені у валюті США, а не у гривні, яка є платіжним засобом в Україні. При укладенні договору позивач вважав, що сплачує аванс, однак коли вичитав умови договору, то це був адміністративний платіж, який не входить до ціни автомобіля та не повертається при розірванні договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами погоджені всі умови договору, які обов»язкові до виконання, спірний договір укладено з дотриманням вимог закону щодо форми його укладення, тому підстав для встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності немає.

Крім того, суд вказав, що позивачем не зазначено, які саме порушення Закону України «Про захист прав споживачів» допущено відповідачем. Вимоги про повернення стороні договору коштів є похідними від вимоги про визнання договору нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 806 ч.1 ЦК України за договором лізингу одна сторона лізингодавець передає або зобов»язується передати другій стороні лізингоодержувачеві у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу договору не значиться в кого саме лізингодавець повинен придбати предмет лізингу- автомобіль «Хюндай Елантра», не визначено порядок та місце отримання лізингоодержувачем зазначеного автомобіля, не зазначено умови та порядок страхування автомобіля та інші умови, що мають суттєве значення та є істотними умовами договору, однак такі відсутні у договорі.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець ( постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо.

Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язаннями щодо продажу ( поставки) предмета договору лізингу.

Згідно п.4 ч.1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідачем по справі не надано ліцензії чи іншого документа, що дає йому право займатися таким видом діяльності та судом цього не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм ( оренду) із врахуванням особливостей, встановлених цим законом. Крім цього, до відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди ( найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Так як позивач ОСОБА_2 є однією із сторін договору фінансового лізингу-лізингоодержувач за договором та фізична особа, відтак договір фінансового лізингу повинен бути нотаріально посвідчений, чого зроблено не було, а тому договір слід розцінювати як нікчемний.

З приводу викладеного є правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс/15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів.

Щодо доводів апелянта в частині порядку та умов передачі товару лізингоодержувачу, а також порядку та умов страхування предмету лізингу, колегія суддів погоджується, що ці умови є суттєвими, істотними та з приводу цього нічого не зазначається у договорі.

Із умов договору встановлено, що незважаючи на те, що позивач повинен сплатити на рахунок відповідача всі платежі - це авансовий платіж, адміністративний платіж, комісію за передачу, 120 днів (4місяці) сплачувати щомісячний авансовий платіж на суму 836.88 долара при цьому всьому він не є власником автомобіля, а тільки його користувачем та повністю залежить від відповідача ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто», що свідчить про порушення прав споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 216 ч.1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачем ОСОБА_2 згідно квитанції 0.0.416518131.1 від 31.07.2015 року оплачено грошові кошти в сумі 47 200 гривень, які підлягають поверненню стороною відповідача.

Відповідно до статті 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2015 року скасувати .

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати нікчемним договір № 000681 фінансового лізингу від 31 липня 2015 року укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто».

Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (код ЄДРПОУ та ідентифікаційний код 39733392 розрахунковий рахунок 4 в АТ «ОСОБА_5 Аваль» МФО 380805, юридична адреса м.Київ вул. Шовковична 42-44 ) на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 47 200 (сорок сім тисяч двісті) гривень та 4100 ( чотири тисячі сто) гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

ОСОБА_6