Справа № 755/6493/15-ц
"12" травня 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Костів Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельний кооператив №3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати право на спадкування майна за законом,
ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, пред'явила позов до Київської міської ради з вимогами: «Встановити факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме: з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (день смерті). Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за аз корном. Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6».
На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року, за клопотанням позивача, здійснено заміну неналежного відповідача Київську міську раду на належного відповідача ОСОБА_2. (а.с.143-144)
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач і ОСОБА_4, проживали однією сім'єю та були пов'язані спільним побутом. ОСОБА_4 була особою похилого віку, інвалідом першої групи по зору та потребувала стороннього догляду. Оскільки ОСОБА_4 проживала одна, дітей не мала, як і інших близьких родичів, позивач, за попередньою домовленістю, яка склалась між ними, забезпечувала їй належний догляд, придбавала ліки та продукти харчування, виконувала всю необхідну роботу по господарству, зробила косметичний ремонт в квартирі, придбала та встановила нове сантехнічне обладнання, після смерті ОСОБА_4 займалась справами по її похованню. Позивач наполягає на тому, що вони з ОСОБА_4 проживали як одна сім'я, вели спільного господарство, що дає підстави визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом, як це передбачено ст.1264 ЦК України.
Представник позивача - адвокат Дрюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.
Представник третьої особи Косенко М.В., голова Житлово-будівельний кооператив №3, в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що за життя ОСОБА_4 проживала в кооперативній квартирі АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності. ОСОБА_4 була особою похилого віку, інвалідом першої групи по зору, в силу віку та стану здоров'я потребувала сторонньої допомоги. Представник підтвердила, що протягом тривалого часу до смерті ОСОБА_4 її доглядала позивач, ОСОБА_1, яка постійно приходила до квартири ОСОБА_4, допомагала по господарству, приносила ліки та продукти харчування, за власний кошт здійснила поховання.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З згодою представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, як це передбачено ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи Косенко М.В., свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис №385). (а.с.53, 160)
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України)
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.
27 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріальної округу ОСОБА_8 з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті матері - ОСОБА_4, 1926 року народження, яка постійно проживала та була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.117)
На підставі заяви ОСОБА_2, приватним нотаріусом Київського міського нотаріальної округу ОСОБА_8 заведена спадкова справа №25/2013 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4, яка в ксерокопії долучена до матеріалів справи. (а.с.116-133)
Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.4 ст.358 КК України.
Відповідно до положень частин першої та п'ятої статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Формула презумпції невинуватості, яка міститься у ч. 1 ст.17 КПК, це об'єктивне правове положення, констатація і вимога закону, звернена до всіх державних і громадських формувань, службових осіб, громадян, до загальної суспільної думки: підозрюваний чи обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим допоки той, хто вважає його винним на суб'єктивному рівні - слідчий, прокурор, потерпілий (у випадках, коли обвинувачення набуло приватного характеру) не доведе у встановленому КПК порядку його вину перед судом належними, допустимими і достовірними доказами. Лише якщо суд погодиться з ними і на їх основі ухвалить обвинувальний вирок щодо обвинуваченого, цей вирок набере законної сили, тільки з цього часу обвинувачений вважається винним у вчиненні кримінального правопорушення і лише тепер його можна вважати і називати злочинцем.
Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Частиною 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).
Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ст. ст.60 ЦПК України)
Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.
Як з'ясовано судом, з 11 січня 1974 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується ксерокопію паспорта громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_4, та довідкою форми №3, виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №402 від 27.09.2013 року за №865. (а.с.58,120 зворот)
В той же час, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, що підтверджується даними паспорта, які перевірені при встановлені особи позивача в судовому засіданні. (а.с.82)
На підтвердження факту проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_4, позивач посилається на те, що ОСОБА_4 була особою похилого віку, інвалідом першої групи по зору, в силу віку та стану здоров'я потребувала стороннього догляду, у зв'язку з чим позивач допомагала їй по господарству, придбавала продукти харчування та ліки, оплачувала комунальні послуги та допомагала утримати квартиру, яка належала ОСОБА_4, в належному стані, однак доказів, які мали підтвердити той факт, що позивач з покійною проживали однією сім'єю, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки із померлою на протязі не менш як п'яти років до часу відкриття спадщини, суду надано не було, а в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також суд критично оцінює в контексті підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_4 протягом останніх перед її смертю копій фотокарток із сімейного альбому, оскільки з наданих фотознімків не можливо встановити дату події, яка зафіксована на фотознімку та чи відносяться вони до періоду, який потребує доказування в межах даного спору, тобто за п'ять років до смерті ОСОБА_4 (а.с.99-104)
Допитана в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_7 пояснила, що тривалий час проживає в будинку АДРЕСА_1, добре знає мешканця цього будинку ОСОБА_4, яка була особою похилого віку, інвалідом першої групи, одинока, за станом здоров'я потребувала сторонньої допомоги, та підтвердила, що протягом останніх п'яти років, зважаючи на стан здоров'я та вік ОСОБА_4 за нею здійснювала догляд ОСОБА_1, свідок регулярно бачила як остання приходила до квартири ОСОБА_4, приносила продукти харчування та ліки, допомогла по господарству, приходила до неї у лікарню та за власний кошт здійснила поховання. Свідок повідомила, що була наглядно знайома з ОСОБА_2, яка певний період часу навідувалась до квартири ОСОБА_4, яка допомагала їй доглядати за дитиною, про відносини, які між ними склались свідок необізнана, виявила сумніви про наявність між ними родинних стосунків.
Однак, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_7, оскільки свідок необізнана про матеріальний стан позивача та ОСОБА_4, її свідчення лише констатують факт проживання ОСОБА_4 за адресою її реєстрації та періодичні відвідування позивачем квартири покійної та надання їх допомоги по господарству.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт його проживання разом з ОСОБА_4 однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме: з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (день смерті), тому відсутні підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання за позивачем права на спадкування майна померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що є предметом позову.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.
За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельний кооператив №3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати право на спадкування майна за законом є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1258, 1264,1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-будівельний кооператив №3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати право на спадкування майна за законом.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.