Справа № 372/749/16-ц
провадження № 2-627/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 липня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Мори О. М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2, третя особа: Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Позивач) звернулося в суд із вищезазначеним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2010 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 ( далі по тексту - Відповідач) було укладено кредитний договір № 67023 ( далі по тексту - Договір), відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200 000,00 грн. із розрахунку 20,9 % річних за користування кредитом на строк з 16 листопада 2010 року по 16 листопада 2015 року на умовах платності, повернення та строковості.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договіром № 67023 між ПАТ «Астра Банк»та відповідачем укладено Договір іпотеки №б/н від 16 листопада 2010 року (далі - Договір іпотеки), за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м., заставна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 422 997,00 гривень.

Банк свої зобов'язання перед ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору виконав у повному обсязі.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за Кредитним договором ПАТ «Астра Банк» виконав, в той час як ОСОБА_2 кредит не погашає, у зв`язку з чим станом на 26.01.2016 року утворилася заборгованість в сумі 129 052,53 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 68 381,44 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 24 702,17 грн., пені - 33 972,73 грн., за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1 533,98 грн., за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах - 462,21 грн.

Посилаючись на умови вищезазначеного Кредитного договору та Договору іпотеки, а також стст. 33, 35-37 Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати пов»зані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував.

Третя особа, Національний бак України, в судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений в установленому порядку. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне.

16 листопада 2010 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 67023, відповідно до якого банк надав йому кредит в розмірі 200 000,00 грн. із розрахунку 20,9 % річних за користування кредитом на строк з 16 листопада 2010 року по 16 листопада 2015 року.

Публічне акціонерне товариство ПАТ «Астра Банк»свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі передбаченому договором.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших передбачених договором платежів.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №67023 від 16 листопада 2010 року, станом на 26 січня 2016 року у позичальника виникла заборгованість в загальній сумі 129 052,53 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 68 381,44 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 24 702,17 грн., пені - 33 972,73 грн., за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1 533,98 грн., за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах - 462,21 грн.

Судовим розглядом також встановлено, що 16 листопада 2010 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 укладено в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором Іпотечний договір (далі - Договір іпотеки), згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Обухівською міською радою від 30.04.2010 року, на підставі Рішення виконкому Обухівської міської ради від 20.04.2010 року, № 500, зареєстрованого в КП КОР «Обухівське БТІ», реєстраційний номер 26021127 від 30.04.2010 року нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 22,4 кв.м (а.с.19-25).

Загальна заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 422 997,00 грн. (п.1.3 Договору іпотеки).

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до вищезазначеного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 67023 від 16 листопада 2010 року.

Згідно звіту про оцінку станом на 21.03.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» вартість даної квартири становить 868115,00 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки».

ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що, на виконання вказаних вимог Закону, 04.02.2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про усунення порушень. Проте, вказані у вимогах порушення відповідачем усунуто не було.(а.с.33-34).

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 даної статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За умовами вищевказаного іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли на момент настання терміну виконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов'язання (або тієї чи іншої його частини) (п ункти 5.1-5.5 Договору іпотеки).

А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим.

В той же час, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, сам позивач при зверненні до суду із даним позовом ще у березні 2016 року саме таким чином, як викладено судом вище, визначив свої позовні вимоги.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Отже, висловлена ВСУ правова позиція по справах зазначеної категорії 30.03.2016 в своїй постанові №6-1851цс15 свідчить про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок передачі права власності на предмет іпотеки визначено ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та, відповідно до положень вказаної статті, право власності на предмет іпотеки не визнається за іпотекодержателем на підставі рішення суду, а набувається ним, на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Так, в самому Іпотечному договорі детально розписано яким чином переходить право власності на предмет іпотеки до позивача в рахунок виконання зобов`язань. Згідно п.5.7 Іпотечного договору у випадку набуття іпотекодержателем право звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець підписанням цього договору підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Підписанням Іпотечного договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеку у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього іпотечного договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства.

Іпотекодавець підписанням цього Іпотечного договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього Договору, та письмового рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України (а.с.23).

Таким чином, достовірно встановлено, що позивач не скористався порядком, який чітко ним самим прописаний в договорі для того, щоб набути у власність предмет іпотеки, при тому, що згода на це іпотекодавця презюмується, а відповідного рішення самим позивачем не виносилося, відповідна заява про реєстрацію свого права власності позивачем не подавалася.

Підстав же для застосування до виниклих між сторонами правовідносин ст.392 ЦК України немає, оскільки ні відповідач, ні третя особа таке право позивача не оспорює, бо сам позивач, як зазначено судом вище, прийшов до помилкового висновку про необхідність залучення суду в процедурі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а вищенаведеною процедурою (позасудового врегулювання) не скористався.

Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 11, 15, 60, 61, 212 -215, 218, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяМора О. М.