АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/2690/9780/2016 Головуючий в 1 інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-ті особи: Реєстраційна служба головного управління в м. Києві , Державна міграційна служба України Головного управління в м. Києві Дніпровський відділ, ОСОБА_6 про вселення, визнання дій незаконними, визнання безпідставним та незаконним зняття з реєстрації та поновлення реєстрації, визнання незаконним свідоцтва про право власності та стягнення моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення осіб, що з'явились до апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до суду з вимогами до відповідача ОСОБА_5, які під час розгляду справи уточнювали та доповнювали в яких просили суд визнати дії представника ОСОБА_7 по виселенню ОСОБА_3. ОСОБА_4, ОСОБА_2 та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № НОМЕР_1 від 14.04.2014 року в реєстраційній службі незаконними; вселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1; визнати рішення за № НОМЕР_1 від 14.04.2014 року реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві про внесення в реєстр прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 незаконними; стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 200000 грн.; визнати безпідставним та незаконним зняття з реєстрації та поновити реєстрацію позивачів за місцем їх постійного проживання в АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили про його скасування з ухвалення нового рішення про їх вселення до квартири, визнання зняття їх з реєстраційного обліку 27 червня 2014 року незаконним, визнання рішення за номером НОМЕР_1 від 14 квітня 2014 року реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві про внесення в реєстр права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 фіктивним, стягнення на їх користь моральної шкоди 200 000 грн.

В скарзі посилались на те, що суд не врахував відповідь головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 травня 2016 року про відсутність будь-якої реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Також суд не надав належної оцінки відомостям з державного реєстру про майно ОСОБА_5, відповідно до якої станом на 25 травня 2016 року у останньої відсутня власність на квартиру АДРЕСА_1. На думку апелянта наведені докази свідчать про фіктивність витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 Суд не усунув протиріччя між інформацією про відсутність реєстрації прав на спірну квартиру та доказами наданими відповідачем та не витребував реєстраційну справу. Суд не врахував, що відповідач ОСОБА_3 була виселена зі спірної квартири самоуправно без звернення до суду, що змушує її винаймати інше житло та завдає моральних страждань. Крім того, представник відповідача повідомив суд, що квартира належить іншій особі, проте жодних доказів про це суду не надав, що унеможливило їх звернення до суду з заявою про заміну неналежного відповідача у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник позивачів доводи скарги підтримали.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

16.02.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 при укладанні договору передала у власність ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 275655 грн., що по курсу Національного Банку України станом на 16.02.2012 року складає 34500 доларів. Договір є безпроцентним, (а.с.14). Строк виконання зобов'язання до 16.08.2012 року.

В судовому засіданні позивачі підтвердили факт укладання вказаного договору. Дійсність даного договору сторонами під сумнів не ставилась.

В той же день між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого, даним договором забезпечувалось виконання зобо'язання, що виникло у Іпотекодавців на підставі договору позики на суму 275655 грн., що по курсу НБУ станом на 16.02.2012 року складає 34500 доларів СІЛА, зі строком виконання зобов'язання 16.08.2012 року (а.с.15-17). У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3 за основним договором, іпотеко давці передають в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням договору позики, відповідач в справі в позасудовий спосіб, передбачений договором іпотеки звернула стягнення на заставлене майно.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.04.2014 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 (а.с.9,151).

На підставі заяви ОСОБА_5 27.06.2014 року ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зняті з реєстраційного обліку.

З копії відповіді Заступника начальника Дніпровського районного відділу державної міграційної служби України Головного управління в м. Києві вбачається, що підставою для зняття з реєстрації зі спірної квартири позивачів була заява нового власника у зв'язку зі зміною власника квартири (а.с.106, 149).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні вимог про визнання незаконною реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.4. договору іпотеки сторони домовились, що іпотеко держатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Передача іпотекодавцями іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки вважається такою, що відбулася і іпотеко держатель вважається таким, що став власником предмета іпотеки з моменту направлення іпотеко держателем письмового повідомлення іпотекодавцю про набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки та державної реєстрації права власності. Форма повідомлення про набуття встановлюється іпотеко держателем самостійно.

Сторони встановили, що цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. З моменту реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки сума вимог зменшується на вартість предмету іпотеки, що визначена в повідомленні про набуття.

Судом встановлено, що позивачі в строк передбачений договором позики позику не повернули.

10 жовтня 2012 року відповідачем, через приватного нотаріуса Шпитьковську С.В. на адресу проживання відповідачів була направлена вимога , яка була отримана 25 грудня 2012 року про повернення на протязі тридцяти днів коштів за договором позики, в якій містилось попередження, що в разі невиконання вимоги, відповідач звернеться до реєстраційних органів з проханням зареєструвати її право власності.

06 березня 2013 року, цим же приватним нотаріусом видано свідоцтво про передачу заяви відповідача, щодо неповернення їй позивачами коштів в сумі 239700 грн., що становило еквівалент 30 000 доларів США.

Позивачі свої боргові зобов'язання не виконали.

25 квітня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби ГУ юстиції у м. Києві Сипчу К.М. було сформовано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

30 липня 2014 року ОСОБА_3 в нотаріально-посвідченій заяві зазначила, що вона отримала повідомлення від іпотеко держателя ОСОБА_5 щодо реєстрації права власності на спірну квартиру на її ім'я, відповідно до договору іпотеки.

Таким чином, з урахуванням положень договору іпотеки, які наведено вище відповідач отримав право власності на спірну квартиру в установленому законом та договорі порядку.

Доводи скарги про те, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 не проводилась та є фіктивною, колегія суддів не приймає, оскільки ці доводи спростовуються змістом самої позовної заяви та наявними в справі доказами, з яких слідує, що позивачі самі в своїх вимогах просили визнати таку реєстрацію незаконною з посиланням на реєстраційний номер та дату її проведення.

Посилання на відповідь головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 травня 2016 року ,з якої вбачається, що реєстрація права власності на спірну квартиру не проводилась, колегія суддів не приймає, так як така відповідь не узгоджується з іншими документами наявними в справі і відповідно, колегія суддів приймає доводи представника відповідача з приводу того, що запит був сформульований некоректно, а відповідно відповідь була отримана за даними сформульованими в запиті.

Доводи представника позивачів з приводу того, що без вчинення виконавчого напису нотаріусу, не могло бути переоформлено право власності, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що в договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом переходу до нього права власності, що є самостійним позасудовим способом звернення стягнення на іпотечне майно.

Доводи апеляційної скарги з приводу не направлення вимоги про погашення заборгованості, кожному з боржників ( які є також і іпотекодавцями) окремо, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що всі позивачі були зареєстровані, а відповідно мали постійне місце проживання за однією адресою. Та обставина, що приватним нотаріусом одна вимога була адресована всім трьом адресатам, які проживали за однією адресою, та яка була отримана , не свідчить про порушення відповідачем вимог договору та закону.

При цьому колегія суддів враховує, що всі три боржники є членами однієї родини .(мати та двоє дітей)

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в період направлення вимоги та повідомлення ОСОБА_2 знаходилась за кордоном правового значення не має, оскільки позивачі по справі не повідомляли іпотеко держателя про зміну свого місця проживання.

Посилання представника позивачів на те, що відповідачем був пролонговано строк повернення позики також є недоведеними, а є лише припущенням останньої.

Факт посвідчення 21 березня 2013 року ОСОБА_12 довіреності від імені ОСОБА_4, який уповноважував ОСОБА_3 представляти його інтереси, щодо спірної квартири, не може свідчити про зміну строків виконання боргових зобов'язань перед ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_3, заяву у нотаріуса про повідомлення її про перехід права власності до відповідача та відсутність в неї претензій подала під тиском також є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги з приводу не зарахування відповідачем частини боргових коштів, які були повернуті, колегія суддів також не приймає з огляду на те, що в даній справі позивачами не заявлялись вимоги з приводу стягнення з відповідача різниці коштів між вартістю квартири на момент реєстрації права власності та сумою боргу, яка була неповернутою.

Відмовляючи в задоволенні позову про вселення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі не мають ні права користування , ні права власності на спірну квартиру.

Крім того, як було встановлено під час апеляційного розгляду, на час ухвалення рішення районним судом, право власності на спірну квартиру вже належало третій особі, яка була залучена апеляційним судом - ОСОБА_6, який 11 вересня 2014 року придбав спірну квартиру за договором купівлі-продажу у відповідача. (витяг з державного реєстру т.1 а.с 248)

Тобто вимоги про вселення були заявлені не до належного відповідача.

Відмовляючи позивачам у визнанні незаконним зняття позивачів з реєстрації та поновлення їх прав, суд виходив з того, що вони заявлені до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідачка, зареєструвавши за собою право власності на спірну квартиру звернулась до ГУ в м. Києві Державної міграційної служби України з відповідною заявою, про зняття позивачів з реєстрації, в квартирі, право власності на яку перейшло до неї. Разом з тим рішення про зняття з реєстрації приймалось не відповідачкою, а державним органом, позовні вимоги до якого також позивачами не заявлялись.

Оскільки позивачі в даній справі не довели, що відповідач в даній справі вчинила будь-які протиправні дії, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: