АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4020/16 Справа № 204/761/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід та додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВЛЕНО:

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому розмір аліментів з нього на її користь на утримання сина доцільно визначити у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, до повноліття сина, тобто до 19 квітня 2030 року, стягувати з ОСОБА_3 на її користь і на її утримання аліменти у розмірі 600,00 грн. кожного місяця за весь час проживання із дитиною інвалідом ОСОБА_4 та опікування ним, стягувати з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання їх сина ОСОБА_4 у розмірі 1500,00 грн. кожного місяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до 19.04.2030 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Також, було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01 лютого 2016 року та на весь час проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та опікування нею, але не довше ніж до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, аналізуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження нерегулярного та мінливого доходу відповідача, а тому відсутні підстави для застосування положень ст. 184 СК України, якою передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 207627, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного тану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 788. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-KИ № 390638, яке видано 24 квітня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 415.

ОСОБА_4, проживає разом з матірю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, про що свідчить довідка про склад сімї від 01 лютого 2016 року, та цей факт не оспорюється відповідачем.

Згідно довідки від 22 лютого 2016 року виданої ДЗ Спеціалізованою багатопрофільною лікарнею МОЗ України «Поліклініка» відповідач перебуває на туберкульозному обліку. Вперше захворів у 2002 році. У 2009 році був рецидив хвороби. У 2010 році відбулося оперативне втручання. За рекомендаціями лікарів потребує щорічного оздоровлення

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач працює у ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» на посаді охоронця та його дохід за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року склав 8364,55 грн., тобто ОСОБА_3 має постійний офіційний дохід.

Задовольняючи частково та стягуючи 1/8 на утримання ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 80 СК України та виходив з того, що разом з позивачем проживає дитина-інвалід, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду за нею, що є обовязковою умовою для стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, який опікується такою дитиною.

Із матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з позивачем, має вади здоровя, є дитиною-інвалідом віком до 18 років та перебуває на обліку у лікаря невролога, що також підтверджується довідкою з педіатричного відділення Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті.

Згідно медичного висновку № 23 про дитину-інваліда віком до 18 років від 02 серпня 2013 року та № 20 про дитину-інваліда віком до 18 років від 19 серпня 2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено: захворювання (патологічний стан) - наслідки цитомегаловірусного енцефаліту, спастична тетраплегія, тяжка затримка розвитку, симптоматична епілепсія.

В епікризі КУ «Дніпропетровської міської поліклініки №1 Дніпропетровської обласної Ради» зазначено, що дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився у денному стаціонарі філіалу № 1 з 29 лютого 2016 року по 07 березня 2016 року з діагнозом: тяжка розумова відсталість (F 72.0) з розладом експресивної мови у вигляді її відсутності в наслідок атрофічних процесів в корі головного мозку; супутній діагноз: наслідки перенесеного цитомегаловірусного менингоєнцефаліту: спастичний тетрапарез з грубим порушенням статичних функції та ходи, симптоматична епілепсія з вторинно генералізованими приступами, генералізованими міоклонічними приступами; мікроцефалія, часткова атрофія зорових нервів, двостороння сенсо-невральна туговухість 4 стадія.

Згідно відповіді заступника головного лікаря державного закладу «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 Міністерства охорони здоровя України» від 12 березня 2016 року за № 365, дитина ОСОБА_4 прибув під нагляд дитячої поліклініки ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» 06 вересня 2012 року, перебуває під диспансерним наглядом невролога по діагнозу: наслідки цитомегаловірусного енцефаліту, спастичний тетрапарез, симптоматична епілепсія з вторинно генералізованими нападами, мікроцефалія, сенсо-невральна туговухість 4 ступеню, важка затримка в психо-моторному розвитку. Вперше дитині було встановлено інвалідність у вересні 2012 року. Останнє продовження інвалідності 19 серпня 2015 року на термін до 19 серпня 2017 року. Враховуючи тяжкість захворювання, дитина ОСОБА_4 не може обходитись без постійного стороннього догляду.

Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Крім того, ст. 88 СК України, встановлено, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

У відповідності до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Проаналізувавши вищевикладене та враховуючи працевлаштування ОСОБА_3, а також наявність постійного доходу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановленого розміру 1/4 аліментів на дитину-інваліда ОСОБА_4 та 1/8 на утримання позивача від усіх видів доходу відповідача, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо відмови в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину в розмірі 1500 грн. та вважає за необхідне частково задовольнити вказані вимоги ОСОБА_5, а саме у розмірі 600 грн. щомісяця до 31 грудня 2016 року, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у стягненні з додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що усі зазначені ОСОБА_5 додаткові витрати було зроблено за час сумісного проживання однією сімєю, в той час, як додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Але, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, яка зумовила додаткові витрати.

Якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба, каліцтво тощо), витрати фінансуються наперед із зазначенням або без зазначення кінцевого терміну.

Позивачем в апеляційній скарзі було зазначено термін стягнення додаткових витрат на утримання сина до 31 грудня 2016 року. Тривалість і тяжкість хвороби ОСОБА_4 підтверджується медичним висновком № 20, № 23, відповідно до якого зазначено, що дитина-інвалід має патологічний стан, який є наслідком цитомегаловірусного енцефаліту та тягне за собою спастичну тетраплегію, тяжку затримка розвитку і симптоматичну епілепсію.

Також, колегія суддів звертає увагу, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставин, які мають істотне значення, враховуються лише при визначенні розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Отже, суд апеляційної інстанції, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 приходить до висновку про необхідність часткового скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року та вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісяця до 31 грудня 2016 року.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону, а тому в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

А тому, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісяця до 31 грудня 2016 року.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6