Справа №487/1328/16-ц 14.07.2016 14.07.2016 14.07.2016
Справа № 487/1328/16-ц
Провадження № 22 ц/784/1514/16 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

прокурора Лукащук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення

Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016 року

за позовом

органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся (далі - орган опіки та піклування) з позовом в інтересах ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до їх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення з них аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 25 лютого 2016 року до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надійшло повідомлення від адміністрації Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3 (далі ЗОШІ № 3) щодо підозри у сексуальному домаганні по відношенню до ОСОБА_6 з боку старшого сина відповідачів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. 29 лютого 2016 року отримано повідомлення про порушення відносно ОСОБА_8 кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.4 ст. 152 КК України. Також, відповідачі неодноразово перевірялися соціальними службами, їм надавалася психологічна та гуманітарна допомога. 26 лютого 2016 року відповідачі були відвідані за місцем проживання та встановлено, що житло не придбано, внаслідок чого матері дітей зроблено зауваження.

Посилаючись на викладене та те, що діти з 20 липня 2015 року перебувають на обліку служби у справах дітей у звязку з неналежними умовами утримання та виховання дітей, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016 року позов задоволено. Відібрано дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав.

Стягнуто із відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів з усіх видів заробітку щомісячно, з кожного, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на рахунок Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №3, на період утримання дітей.

Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На їх думку, суд не врахував обставин справи та вимог закону. Так, вина старшого сина в скоєнні злочин не доведена належним доказом. Щодо утримання та виховання дітей, то недоліки в цьому відбулися через їх складні умови проживання. Суд не врахував, що вони як батьки покращили санітарно гігієнічні умови проживання, отримують матеріальну та гуманітарну допомогу, підвищують психолого педагогічні знання, навички раціонального планування бюджету. Діти навчаються в ЗОШІ, а вони як батьки виконують рекомендації лікарів, забезпечують їх медичним доглядом. За такого, немає підстав вважати, що діти через їх відібрання будуть поміщені в середовище, більш сприятливе для їх виховання.

Представник позивача та прокурор вважають, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з доказів у справі та встановлено судом, відповідачі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім них у відповідачів є повнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає разом зі всіма вказаними членами сімї в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 навчаються у загальноосвітній школі інтернаті № 3.

Діти з 20 липня 2015 рок перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, у звязку з проживанням в сімї, у якій батьки ухиляються від своїх обовязків з виховання дитини, а саме коли вони без поважних причин не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає або може вплинути на їх фізичний розвиток, не створюють умов для отримання ними освіти.

25 лютого 2016 року до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надійшло повідомлення від адміністрації ЗОШІ №3 щодо підозри у сексуальному домаганні по відношенню до ОСОБА_6 з боку старшого брата.

За ініціативою спеціалістів вказаної служби ОСОБА_5 у липні 2015 року притягувалася до відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків за ст. 184 КпАП України.

Виходячи з викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність відібрання дітей від відповідачів та стягнення з останніх аліментів на дітей.

Проте з висновками суду погодитися не можна.

Згідно ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Отже, відібрання дітей можливо у випадках, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Ухвалюючи рішення, суд на ці вимоги закону належної уваги не звернув, а тому не зазначив в рішенні, з яких вказаних вище підстав діти повинні бути відібрані у батьків.

Так, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Як виходить зі змісту позовної заяви, відносно обставин, які обумовлюють відібрання ОСОБА_6 від відповідачів, є данні правоохоронних органів про підозру у сексуальному домаганні по відношенню до дитини з боку старшого брата, а також наявності кримінального провадження, порушеного відносно ОСОБА_5 у звязку з вказаними діями її старшого сина.

Однак, ОСОБА_8 у вчиненні вказаних дій не визнаний винним судом, а тому в силу вимог ст. 62 Конституції України вважається невинуватим у скоєнні злочину.

У звязку з чим, вказані данні самі по собі не можуть вважатися достатніми підставами для відібрання дитини у батьків. Тим більше, розєднання малолітньої дитини із батьками не може вважатися обґрунтованим заходом для необхідності ізолювати від суспільства особу, яка підозрюється у скоєнні злочину, в тому числі відносно дитини.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савін проти України» від 18 грудня 2008 року, в п. 50, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини"

(Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)).

При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може

постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо,

потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її

залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме

вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та

відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується

встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або

психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської

Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04,

п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської

Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic),

N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам

той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш

сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання

її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії"

(K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не

можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність

ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш

радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад,

забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним

консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії"

(Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року;

згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської

Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Під час розгляду спору, допустимих та належних доказів інших обставин, які обумовлюють необхідність відібрання ОСОБА_6 від батьків суду не надано.

Навпаки, з доказів у справі вбачається, що питання покрашення виховання, матеріального утримання дитини, її духовного розвитку, можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів.

Так, відповідачі проживають в однокімнатній квартирі. З листа служби у справах дітей Миколаївської міської ради від 18 грудня 2015 року на імя слідчого Заводського ВП ГКНП в Миколаївській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 20 липня 2015 року перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, а з 4 серпня 2015 року комісією з питань захисту прав дитини сімю взято під соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді. Планом супроводу передбачено: сприяння покращенню санітарно гігієнічних умов проживання, стабілізації психоемоційного стану матері, дітей, підвищення рівня психологічних знань батьків з питань виховання, навчання, розвитку, догляду та здоровю дітей, надання матеріальної та гуманітарної допомоги, вдосконаленням навичок раціонального планування сімейного бюджету. Завдяки діяльності спеціалістів служби у справах дітей, фахівців соціальної роботи, батьки покращили санітарно гігієнічні умови проживання. Приміщення звільнено від купи непотрібних речей та мотлоху, стелі, стіни вичищені, побілені пофарбовані, у кімнатах поклеєні шпалери, дитячий одяг, постільна білизна випрані та охайно складені. Житлове приміщення дезінфіковано. Вжиті заходи покращення психо емоційного стану матері дітей. За рекомендацію психолого медико педагогічної комісії, діти навчаються у Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті № 3. Батьки та навчальний заклад забезпечують реалізацію прав дітей на здобуття освіти , здійснюють заходи з реабілітації ( а.с. 47). З 10 січня 2016 року ОСОБА_5 отримує пенсію, а з січня 2015 року по 29 лютого 2016 року отримувала допомогу, призначену як малозабезпеченій сімї (а.с. 48).

Тотожні відомості містяться в листі вказаного органу на адресу ЗОШІ № 3 (а.с. 34).

За поясненнями сторін в апеляційному суді виходить, що діти знаходяться в школі інтернаті за згодою батьків пять днів на тиждень. Яна періодично проходить лікування та санаторне лікування у звязку з наявними у неї захворюваннями. За поясненнями відповідачів саме такий спосіб навчання вони вважають приємним через своє матеріальне та соціальне становище.

Отже, більшу частину часу дитина проводить у навчальному закладі, а суду не надано достовірних та переконливих доказів того, що спілкування її з батьками під час періодичного перебування з ними є загрозливим для неї.

Як було згадано вище, під час дослідження житла відповідачів у 2016 році, було встановлено, що квартира не має водозабезпечення. З пояснень відповідачів це сталося внаслідок неналежного стану системи водозабезпечення квартири. У звязку з викладеним, питання допомоги по відновленню водопостачання в квартирі можливо вирішити за допомогою відповідних соціальних служб.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог відносно відібрання у батьків малолітньої ОСОБА_6.

На підставі висновку судово психіатричного експерта №7 від 2 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6, висновків експерта № 59-к від 16 травня 2016 року висновків експерта № 349 від 16 березня 2016 року, які проведені в межах вказаних кримінальних проваджень, позов не може бути задоволений. З висновків експерта від 16 травня 2016 рок виходить, що у ОСОБА_6 мають місце не вроджені захворювання, та такі що розвиваються в умовах поширення (відсутності) належних санітарно гігієнічних умов побуту. Однак, підставою позову були інші обставини, а питання покращення побутових умов відповідачів та дітей, а також підвищення психолого педагогічних знань батьків можливо без застосування, як згадано інституту відібрання дітей.

Доказів того, що перебування обох дітей з батьками, в силу їх особливого психічного стану, шкодить здоровю або моральному стану дітей, за умов належного виконання з боку державних органів підтримки сімї та дітей суду не надано.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відібрання ОСОБА_4 у відповідачів.

Так на час розгляду спору, ОСОБА_4 досяг шістнадцятирічного віку. Як зазначено в листі служби у справах дітей Миколаївської міської ради на імя слідчого від 18 грудня 2015 року та від 11 березня 2016 року на імя директора ЗОШІ № 3, внаслідок заходів, прийнятих згаданою соціальною службою, батьки покращили санітарно - гігієнічні умови проживання, а повнолітні члени сімї знайшли можливість заробляти.

В судовому засіданні представник позивача та мати ОСОБА_7 пояснили, що після закінчення школи, він має бажання навчатися в іншому навчальному закладі, професійному училище, з тотожним режимом перебування в закладі.

З огляду на викладені вище обставини, відсутність в позовній заяві посилань на докази загрози здоровю, життю або психічному стану ОСОБА_7 під час перебування з батьками, а також відсутність відповідних письмових доказів щодо вказаної дитини, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині також немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_9