АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5075/16 Справа № 200/3119/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Дніпро

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі:Гулієву М.І.о. ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд", третя особа - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року позивач звернулася з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 16 жовтня 2015 року на автодорозі по вул. Б. Хмельницького в м. Дніпропетровську біля будинку № 25-Б мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний їй автомобіль марки "Сеат", номер державної реєстрації АЕ 7765 СК.

Постановою Бабушкнського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року, винним у скоєнні ДТП визнано водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд" ОСОБА_3, який керував на час ДТП автомобілем марки "ЗІЛ", номер державної реєстрації АЕ 2016 СХ.

Вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля підтверджено висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 05 листопада 2015 року № 3299 та становить 206 525,53 грн. і оскільки ОСОБА_4 є працівником відповідача, відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України саме відповідач зобов"язаний відшкодовувати заподіяну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля згідно полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страховій компанії "ВУСО" в межах до 50 000,00 грн., позивач звернулася за відшкодуванням до страховика, яким була виплачена вказана сума.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, з урахуванням виплаченої суми страховиком, відповідач зобов"язаний відшкодувати їй 156 525,53 грн. Крім того, відшкодуванню підлягають витрати на оплату автотоварознавчого дослідження в сумі 1200 грн. та послуг евакуатора в сумі в сумі 400,00 грн.

Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи з посиланням на те, що між позивачем та відповідачем тривають перемовини щодо можливості врегулювання спору мировою угодою.

Представник третьої особи до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення в яких повідомив про виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 49000,00 грн..

Рішенням суду І інстанції позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд» на користь позивача матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля в сумі 156 525 грн. 53 коп., понесені витрати на оплату автотоварознавчого дослідження в сумі 1200,00 грн. та послуги евакуатора в сумі 400,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1581 грн. 26 коп., а всього 159 706 грн. 79 коп.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про-сить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків( ч.1 ст. 1172 ЦК України).

Судом встановлено, що 16 жовтня 2015 року о 16 год. 30 хв. водій відповідача ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі буд. № 25-б, по вул. Б. Хмельницького в м. Дніпропетровську, під час руху заднім ходом, не переконався в безпеці маневру, скоїв наїзд на залізобетонну електроопору, яка впала на припаркований автомобіль марки "Сеат", номер державної реєстрації АЕ 7765 СК, який належить ОСОБА_5, в результаті вказаних дій автомобіль пошкоджено.

Постановою Бабушкнського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року винним у скоєнні транспортної пригоди визнано ОСОБА_3- водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд" та керував автомобілем марки "ЗІЛ", номер державної реєстрації АЕ 2016 СХ, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецднепртранс".

Шкода завдана позивачу визначена в висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 05 листопада 2015 року № 3299.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

За ч.2 вказаної норми- докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В рішенні суд зазначав, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "ЗІЛ", номер державної реєстрації АЕ 2016 СХ, - ТОВ "Спецдепртранс" згідно Полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5683197 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страховій компанії "ВУСО". Відповідно до Полісу передбачений ліміт відповідальності страховика складає 50 000,00 грн. та франшиза в розмірі 1000,00 грн.

Після звернення позивача за відшкодуванням до страховика - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", дорожньо-транспортну пригоду було визнано страховим випадком зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн., що підтверджується актом № 4403-24 від 18 грудня 2015 року та платіжним дорученням № 16409 за вказаною датою.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням виплаченої позивачу страховиком суми в розмірі 50 000,00 грн., суд зобовязав відповідача відшкодувати їй решту суми, що становить 157 525,53 грн. (206 525 грн. 53 коп. - 49 000,00 грн. = 157 525 грн. 53 коп.). Зважаючи на межі заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача стягнуто збитки у розмірі 156 525 грн. 53 коп.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як слідує із матеріалів справи, позивач просив про відкладення справи слуханням для надання доказів.

В скарзі апелянт зазначає, що хоча ОСОБА_3М.і працював в товаристві за трудовим договором, однак на час скоєння транспортної пригоди він був у відпустці і не виконував трудові обовязки, самовільно використав автомобіль підприємства.

Відповідно до п.9 Постанова Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом ), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Пунктом 14 вказаної Постанови розяснено- при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Як слідує із експерного висновку( а.с.5-42) «подальший розрахунок розміру шкоди не проводився взвязку з тим, що вартість поновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на час транспортної пригоди».

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість

транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної

пригоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен був вирішити питання про передачу цього майна особі, відповідальній за завдання шкоди.

Як слідує із матеріалів справи (а.с. 65), власником автомобіля « Зіл» є Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецднепртранс". Відповідачем до участі в справі позивач визначила товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд». Правові підстави користування вказаним автомобілем товариством з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд» судом не перевірялись.

На виконання вимог ст.33 ЦПК України, судом першої інстанції не надано роз'яснень позивачу про притягнення до участі в справі, як відповідачів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецднепртранс", ОСОБА_3

Суд не встановив чи є транспортний засіб позивача фізично знищеним, не вирішив питання щодо обсягу та способу відшкодування шкоди, як це передбачено пунктом 14 вказаної Постанови Пленуму ВССУ.

Належно не встановивши фактичні обставини по спору, суд позбавлений можливості прийняти законне рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення, оскільки належно не встановив фактичні обставини по справі, правовові підстави заявлених вимог, належних відповідачів, порушив ст.33 ЦПК України.

У звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд"- задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Міськзеленбуд", третя особа - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди -скасувати, в позовних вимогах -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і: ОСОБА_6

ОСОБА_7