АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7773/16 Справа № 175/4526/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Куценко Т.Р., Прозорової М.Л.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним та захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого Банк надав позивачці грошові кошти у розмірі 30 000 грн. на строк до 21.05.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27% річних (а.с.10-13).

Крім того, 08 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений кредитний договір № R7В відповідно до умов якого Банк надав позивачці грошові кошти у розмірі 31 000 грн. на строк до 08.11.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7,5% річних (а.с.8-9).

07 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 071114нв (а.с.14-17), відповідно до умов якого Первісний кредитор - ПАТ «ВТБ Банк» відступив Новому кредитору - TOB «ФК «ЄАПБ» свої права вимоги до ОСОБА_2, тобто TOB «ФК «ЄАПБ» набув права вимоги ПАТ «ВТБ Банк» за кредитними договорами № R8В від 21 травня 2012 року та № R7В від 08 листопада 2013 року (а.с.18).

На виконання п. 3.1.6 Договору про відступлення права вимоги № 071114нв від 07.11.2014 року, згідно вимог ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, позивачу цінним листом описом вкладення на адресу, зазначену в кредитному договорі, було направлено: повідомлення про відступлення права вимоги до TOB «ФК «ЄАПБ» за вих. № 000984754 від 14 листопада 2014 року; повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору R8В від 21.05.2012 р. вих. № 000984754-1 від 14.11.2014 року; повідомлення про відступлення права вимоги до TOB «ФК «ЄАПБ» (підписане та скріплене печаткою первісного кредитора) за вих. № 000984754 від 14 листопада 2014 року; повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № R7В від 08.11.2013 року вих. № 000984754-1 від 14.11.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що договір про відступлення права вимоги № 071114нв укладений 07 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, а згода ОСОБА_2, як боржника, на укладання зазначеного договору, згідно ст. 1080 ЦПК України не потрібна.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що повідомлення про відступлення права вимоги вона не отримувала, а дізналась про це лише з позову ТОВ «ФК «ЄАПБ», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобовязанні, є лише те, що боржник може виконати свої зобовязання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Жодних інших правових наслідків неповідомлення боржника, наприклад недійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги, законом не передбачено.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом або договором.

Посилання позивачки на те, що при укладенні спірного договору відступлення права вимоги, відповідачами було порушено п. 1.2 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг», згідно якого до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, є безпідставними, оскільки в цьому розпорядженні не йдеться мова про обмежений суб'єктний склад боржників за договором факторингу, а має на меті додаткові розяснення відносно конкретних боржників.

Крім того, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 р. п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Вказане рішення суду на даний час фактично виконано, оскільки пункт 1 виключено на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 року. Вищевказане, свідчить про те, що норма, на яку посилається позивач, у момент укладення договору про відступлення права вимоги між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» не діяла.

Позивачка не надала суду доказів того, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону та порушує її права або інтереси і, таким чином, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: