Справа № 569/294/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Діонісьєва Н.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ФОП ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати.

Згідно ст.. 95 ЦПК України особливою формою судового рішення є судовий наказ, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.. 96 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути виданий у разі, якщо:

1)заявлено вимогу про стягнення не нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

2)заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3)заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житло-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4)заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб;

5)заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Перелік вимог, визначених ч. 1 ст. 96 ЦПК України, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, про що наголошено в розясненнях, наведених у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

У своїй заяві про видачу судового наказу, заявник ОСОБА_1 просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену суму заборгованості в розмірі 23431 грн. 50 коп. В обґрунтування своєї заяви вказує, що вона, ОСОБА_3П, 15.07.2013 року уклала трудовий договір з відповідачем, та працювала на посаді бухгалтера до 27.02.2015 року. За весь час роботи їй нараховувалась заробітна плата, з якої здійснювались нарахування до Пенсійного фонду, що підтверджується індивідуальною відомістю про застраховану особу ОСОБА_3 від 19.11.2015 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Доказом нарахування заробітної плати є довідка з місця роботи про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. ОСОБА_3 не надано суду доказів невиплати заробітної плати, а зокрема суми коштів, яка підлягає стягненню.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати.

Розяснити ОСОБА_1, що вона має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5 денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Рівненського міського суду Діонісьєва Н.М.