09.11.2016 227/4271/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі :

судді - Корнєєвої В.В.

при секретарі - Заварзіній Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника заявниці ОСОБА_1, яка діє в інтересах заявниці ОСОБА_2, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В :

Представник заявниці ОСОБА_1 , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах заявниці ОСОБА_2, звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначає, що 17.10.2016 року в м. Донецьк померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_3, яку було поховано в м. Донецьку на кладовищі Новодєвічє в м.Донецьк 19.10.2016 року. Під час звернення до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_3 було відмовлено в видачі свідоцтва про смерть та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті. В заяві зазначено,що встановлення факту смерті заявниці необхідно для отримання відповідного свідоцтва про смерть, що дасть можливість оформити в подальшому спадщину. Представник заявниці просить встановити факт смерті 17 жовтня 2016 року в Пролетарському районі м. Донецька Донецької області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, громадянки України, проживаючої на час смерті за адресою: Україна, Донецька область, м. Донецьк, вул. Трьохгорна, 15/1.

Заявниця до зали суду не з"явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник заявниці ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду була повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 22).

Представник заінтересованої особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують (а.с. 23).

Представник заінтересованої особи Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши зміст заяви, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-НО № 416074, виданого відділом РАЦС Пролетарського РВК м. Донецька 07.06.1983 р. та копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 059500, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька 03.06.2006 р. (а.с. 9), відповідно до якого відбулася зміна прізвища заявниці з ОСОБА_3 на ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР № 047832, виданого Пролетарським відділом ЗАЦС м. Донецька ДРПМЮ ДНР 25.10.2016 року ОСОБА_3 померла 17.10.2016 року в Пролетарському районі м. Донецьк, про що складено відповідний актовий запис № 1020 від 25.10.2016 року (а.с. 10,11).

Як вбачається зі свідоцтва про поховання № 159154 від 19.10.2016 виданого КП «Ритуальна служба м. Донецька» ОСОБА_3 поховано 19.10.2016 року на кладовищі Новодєвічє, розташованому в м. Донецьк, вул. Трьохгорна (а.с. 12,13).

Як вбачається із наданих заявником фотографій дійсно було захоронено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 17.10.2016 року (а.с.16,17).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII( з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне прийняти до уваги зазначене свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання ОСОБА_3 оскільки інформація, яка міститься в них підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що представник заявниці ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.11.2016 року, зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 886/15.32-24 від 09.11.2016р. відмовив їй у державній реєстрації смерті ОСОБА_3, оскільки нею для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024 (а.с. 14).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_3, а представник заявниці адвокат ОСОБА_1 зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року,рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини.

На підставі викладеного, з урахування того, що заінтересовані особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не заперечують проти задоволення заяви про встановлення факту смерті, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_3, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику ОСОБА_2 отримати свідоцтво про смерть та оформити спадщину після смерті матері.

Керуючись ст. ст.234, 251-256, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву представника заявниці ОСОБА_1, яка діє в інтересах заявниці ОСОБА_2, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, проживаючої на час смерті в м. Донецьк Донецької області, вул. Трьохгорна, 15/1, яка померла 17.10.2016 року в Пролетарському районі м. Донецька, Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення рішення.

Суддя В.В. Корнєєва