Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи:

АКБ «Аркада», Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леончук І.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., ОСОБА_15, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання договору недійсним, витребування майна із чужого володіння, виселення, поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_15, про визнання добросовісним набувачем, за касаційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2003 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та, з урахуванням змін до позовних вимог, просила суд провести поділ коштів, виплачених за квартиру АДРЕСА_1 під час перебування сторін у шлюбі, виділити їй та відповідачу по 14 017 грн 24 коп., стягнути з неї на користь ОСОБА_5, у рахунок його частки у вказаному спільному майні, кошти в розмірі 14 017 грн 24 коп.

Зазначала, що перебуваючи з ОСОБА_5 у шлюбі придбала квартиру АДРЕСА_1 згідно з інвестиційною угодою про інвестування житлового будівництва, укладеною між нею та головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 01 березня 1999 року за рахунок кредиту в розмірі

65 554 грн, що був отриманий відповідно до кредитної угоди про інвестування в житлове будівництво від 05 травня 1999 року, укладеної між нею та акціонерним комерційний банком «Аркада» (далі - АКБ «Аркада»), за умовами якої вона зобов'язалась повернути кошти до 01 січня 2030 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою 05 травня 1999 року вона та АКБ «Аркада» уклали договір застави.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 за вказаною угодою сплачено 28 034 грн 48 коп. У подальшому після розлучення зазначала, що сплачує кошти на погашення кредиту самостійно.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічною позовною заявою, зазначаючи, що з липня 1993 року до 07 травня 2003 року перебував у шлюбі із ОСОБА_4 Під час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю, хоча і оформлена на ОСОБА_4

Зазначав, що погоджується укласти окрему кредитну угоду про повернення ним 1/2 частини невиплаченого кредиту.

Враховуючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя просив суд провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня

2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

12 грудня 2003 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Проведено поділ спільного майна подружжя, виділено ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 14 017 грн 24 коп. кожному та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок його частки в спільному майні кошти в розмірі

14 017 грн 24 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 червня 2004 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5 на вищезазначені судові рішення відмовлено.

10 листопада 2004 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2003 року у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 вересня

2005 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2003 року, ухвала апеляційного суду м. Києва від

12 грудня 2003 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 червня 2004 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_5 надав уточнену зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 15 грудня 2004 року недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння у його власність, виселення та поділ майна подружжя.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_7 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання добросовісним набувачем.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня

2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 пр. поділ майна подружжя залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння, виселення, поділ майна подружжя задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділено

ОСОБА_5 у особисту власність 1/2 частину від грошових коштів у сумі 81 000 грн., яка складає 40 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 40 500 грн, а також 405 грн державного мита.

У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині зустрічного позову

ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння, виселення, поділ майна подружжята ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення зазначеного позову.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 15 грудня 2004 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. за реєстровим № 7008.

Витребувано 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, жилою площею 44,40 кв.м, загальною площею 88,30 кв.м, з володіння ОСОБА_7 у власність ОСОБА_5

В решті рішення залишено без змін

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду

м. Києва від 14 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння, виселення, поділ майна подружжя та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить змінити рішення апеляційного суду в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін та ухвалите нове, яким позов ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, судом апеляційної інстанції - норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити, провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_7 закрити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння, виселення, поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та при її відчуженні

ОСОБА_4 отримала 81 000 грн, які підлягають поділу між подружжям. При цьому нинішній власник квартири ОСОБА_7 є добросовісним набувачем оскільки не могла знати про можливе порушення цивільного права ОСОБА_5

Закриваючи провадження за зустрічним позовом ОСОБА_7 суд першої інстанції посилався на те, що

ст. 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту цивільного права як визнання особи добросовісним набувачем із винесенням відповідного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції виходив із того, що між ОСОБА_5 та нинішнім володільцем спірної квартири існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, а тому ОСОБА_5 правильно обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред'явлення позову про витребування майна у добросовісного набувача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 липня 1993 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня

2003 року шлюб між сторонами було розірвано.

05 травня 1999 року між ОСОБА_4 та АКБ «Аркада» укладено кредитну угоду №22-У про інвестування у житлове будівництво, відповідно до якої АКБ «Аркада» надав ОСОБА_4 пільговий безвідсотковий кредит на суму 65 554 грн строком до 01 січня 2030 року. Того ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір застави майнових прав на спірну квартиру.

13 червня 2000 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації за ОСОБА_4 оформлено право власності на спірну квартиру та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1.

Згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 15 грудня

2004 року ОСОБА_4, без згоди співвласника ОСОБА_5, продала спірну квартиру ОСОБА_6

В той же день, 15 грудня 2004 року, ОСОБА_4 за кошти, отримані від продажу спірної квартири, придбала двохкімнатну квартиру

АДРЕСА_2, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. за реєстровим №7011.

23 серпня 2006 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. за реєстровим № з-442.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Враховуючи, що спірна квартира придбана у період шлюбу сторін, коли діяли норми КпШС України, правильним є висновок суду, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу відповідно до ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, та що відчуження зазначеного майна має відбуватись відповідно до положень ст. 23 КпШС України, за спільною згодою сторін.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Беручи до уваги зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 15 грудня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без письмової згоди співвласника майна ОСОБА_5, є недійсним.

Висновок суду щодо витребування 1/2 частини спірної квартири з володіння ОСОБА_7 у власність ОСОБА_5 на підставі ст. 388 ЦК України також є законним, обґрунтованим та таким, що узгоджується із правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана