Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 420/511/16-ц
Провадження № 22ц/782/507/16
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Коротенко Є.В., Гаврилюка В.К.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про визнання договору оренди землі розірваним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про визнання договорів оренди земельних ділянок розірваними, в обґрунтування якої вказала, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 168420 від 25.12.2009 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,1586 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :10:001:0029, яка розташована на території Кам'янської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Цю земельну ділянку вона згідно договору оренди землі № 584 від 01.02.2010 року, зареєстрованого 27.07.2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 00309, передала в оренду СТОВ ім. Енгельса строком на 10 років. Відповідно до п. 39 вказаного договору оренди № 584 від 01.02.2010 року розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Позивачка зазначила, що у зв'язку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання за особистими потребами вказаної земельної ділянки, 12.02.2016 року вона направила на адресу відповідача заяву (повідомлення) про розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, яка була отримана відповідачем 23.02.2016 року. Відповідач спочатку в усній формі, а потім листом відмовив позивачу у поверненні належної йому земельної ділянки. Позивачка вважає, що нею були дотримані усі умови щодо процедури розірвання договору оренди землі.

Позивачка просила суд визнати розірваним з 23.02.2016 року договір оренди землі № 584, укладений 01.02.2010 року між нею та СТОВ ім. Енгельса, щодо оренди земельної ділянки площею 8,1586 га (кадастровий номер :10:001:0029) та зареєстрований 27.07.2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 00309.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним задоволено частково. Суд визнав розірваним договір оренди землі № 584, укладений 01.02.2010 року між ОСОБА_2 та СТОВ ім. Енгельса, щодо оренди земельної ділянки площею 8,1586 га (кадастровий номер :10:001:0029) та зареєстрований 27.07.2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 00309. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Позивач у судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 168420 від 25.12.2009 року позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 8,1586 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам'янської сільської ради за межами населеного пункту.

01.02.2010 року між ОСОБА_2 та СТОВ ім. Енгельса укладено договір оренди землі № 584, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів, на території Кам'янської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Відповідно до п.п. 2, 8 зазначеного договору в оренду передається земельна ділянка № 65 згідно Акту на право власності серії № 168420 загальною площею 8,1586 га строком на 10 років. Вказаний договір зареєстрований 27.07.2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 00309.

Пунктом 37 вищезазначеного договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі розірвання договору.

Згідно п. 38 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до умов п. 39 договору оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Заявою (повідомленням) від 12.02.2016 року позивач повідомив відповідача, який отримав цю заяву 23.02.2016 року, про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку з 23.02.2016 року.

Листом за вих. № 41 від 11.03.2016 року відповідач заперечив проти розірвання договору, оскільки це негативно вплине на його діяльність.

З урахуванням зазначених обставин, керуючись ст. ст. 525, 651, 627, 628, 638 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання розірваним спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі, які містять можливість одностороннього розірвання договору, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконанням орендарем умов договору, а отже лише за бажанням однієї з сторін.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний переліку таких способі захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючі передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Як вбачається із позовної заяви позивач просив суд визнати розірваним договір оренди землі № 584 укладений 01.02.2010 року між ОСОБА_2 та СТОВ ім. Енгельса щодо оренди земельної ділянки площею 8,1586 га та зареєстрований 27.07.2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 00309, при цьому посилаючись на те, що умови цього договору передбачають одностороннє його розірвання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина друга статті 16 ЦК України).

Ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

В частині 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.02.2010 року між ОСОБА_2, якій на праві власності належить земельна ділянка площею 8,1586 га, та СТОВ ім. Енгельса укладено договір оренди землі № 584, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів, на території Кам'янської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Відповідно до п.п. 2, 8 зазначеного договору в оренду передається земельна ділянка № 65 згідно Акту на право власності серії № 168420 загальною площею 8,1586 га строком на 10 років.

Пунктом 37 вищезазначеного договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі розірвання договору.

Відповідно до умов п. 39 договору оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Отже сторони в договорі оренди землі передбачили можливість розірвання договору в односторонньому порядку.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що як Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», а так і договором оренди землі, який укладеним між сторонами передбачено, що дія договору припиняється у разі його розірвання.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або не визнаних прав слід дійти висновку про те, що дія договору оренди землі припиняється шляхом його розірвання, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просить визнати розірваним договір оренди землі в односторонньому порядку з 23 лютого 2016 року на підставі ч. 3 ст. 651 ЦК України та п. 39 договору оренди землі, укладеного між сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що дана норма права передбачає право на односторонню відмову від договору.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що необхідно розмежовувати випадки, коли у сторони за договором виникає право предявляти в судовому порядку вимогу про розірвання договору, і випадки, коли сторона може в односторонньому порядку відмовитися від договору у повному обсязі або частково. При цьому стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності відмови. Сам факт відмови призводить до повного припинення зобовязання, але це не позбавляє контрагента можливості оспорювати в суд обґрунтованість такої відмови на підставі загальних положень ЦК України про захист порушених прав (ст.16 ЦК України).

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або не визнаних прав слід дійти висновку про те, що у разі незгоди орендаря на припинення правовідносин щодо договору оренди землі в односторонньому порядку, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, тобто шляхом звернення до суду із вимогою про витребування земельної ділянки.

Однак, як вже зазначалося вище, умовами укладеного між сторонами договору оренди землі допускається саме розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Таким чином, обраний позивачем спосіб судового захисту порушення цивільного права чи цивільного інтересу «вважати розірваним договір оренди землі»- не є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, належним способом захисту є розірвання договору оренди землі, як це передбачено умовами договору оренди землі від 01.02.2010 року.

Отже, у даному випадку має місце з боку позивача невідповідність обраного ним способу його захисту способам, визначеним законодавством стосовно зазначеної вище вимоги, тому ця обставина є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до статті 309 ЦПК України та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовним вимог ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про визнання договорів оренди земельних ділянок розірваними відмовити за необґрунтованістю.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № 132143185 від 07.06.2016 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Енгельсапонесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1515 грн. 80 коп., оскільки апеляційна скарга задоволена, тому з ОСОБА_2 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса підлягає стягненню судовий збір в сумі 1515 грн. 80 коп..

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовним вимог ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса на відшкодування судових витрат 1515,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: