АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2016 року,

встановила:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом.

Просив усунути перешкоди в користуванні орендованою ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановленого збірно-розбірної конструкції металевого гаражу власними силами позивача та за його рахунок.

Посилався на те, що 26 вересня 2013 року рішенням 39 сесії Чернівецької міської ради №954 йому було передано в строкове платне користування земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 для обслуговування належних позивачу нежитлових приміщень.

На вказаній земельній ділянці розташований металевий збірно-розбірний гараж, яким без будь-яких правових підстав користується ОСОБА_1, чим порушує право позивача на користування даною ділянкою.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні орендованою ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановленого збірно-розбірної конструкції металевого гаражу його власними силами та за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що на земельній ділянці, наданій позивачу за договором оренди розташовано збірно-розбірна металева конструкція - гараж, який встановлено особою, яка померла, без відповідних правових підстав.

ОСОБА_1 користується вказаним гаражем з порушенням вимог закону.

Розміщення металевого гаража та його використання на земельній ділянці, якою на праві оренди користується ОСОБА_4, порушує права позивача та створює йому перешкоди .

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В статті 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року, N 161-XIV (далі - Закону) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 26 вересня 2013 року рішенням 39 сесії Чернівецької міської ради №954 позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,062 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для обслуговування належних йому нежитлових приміщень терміном на п'ять років про що був укладений відповідний договір оренди землі №8568 (а.с.13-16).

З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного державними інспекторами сільського господарства в Чернівецькій області від 23 вересня 2015 року та плату зовнішніх меж земельної ділянки, яка надається в оренду для обслуговування нежитлових приміщень ОСОБА_4 вбачається, що мешканці житлового будинку по АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав користуються збірно-розбірним металевим гаражем, який розташований на земельній ділянці, яка надана в оренду позивачу, чим перешкоджають йому господарювати на вказаній ділянці (а.с.35,36).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про можливість задоволення позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу самовільно встановленого збірно-розбірної конструкції металевого гаражу власними силами позивача та за його рахунок.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 12 червня 2013 року у цивільній справі №6-32цс13 .

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав користується гаражем, який розташований на земельній ділянці, яка надана йому в оренду, чим порушує його право користування вказаною ділянкою.

Обираючи спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користування земельною ділянкою шляхом знесення гаража ОСОБА_4 не врахував, що такий спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зокрема з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не є власником спірного нерухомого майна, або особою, яка встановила спірний гараж на земельній ділянці, якою користується позивач.

Користування ОСОБА_1 гаражем не тягне за собою обов'язку зносити це майно або відповідати за його знесення.

Суд першої інстанції ухваливши рішення у справі вирішив права та обов'язки власника ( власників) спірного гаража не залучивши його до участі у справі в якості співвідповідача.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції в порушення норм частини 4 статті 10 ЦПК України вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не роз'яснив позивачу його право на звернення з клопотання про залучення до участі у справі власника спірного гаража в якості співвідповідача.

Не залучення вказаної особи до участі у справі в якості співвідповідача унеможливлює повне та всебічне з'ясування обставин, які мають значення для справи .

Ухвалити законне та обґрунтоване рішення суд відповідно до правил ст. ст. 212-215 ЦПК України може лише за результатами розгляду справи за позовом, який пред'явлений до усіх належних відповідачів.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвали нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

З квитанції №119 від 10 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 606 гривень 32 копійки (а.с.96.)

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 606 гривень 32 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: