справа №176/2425/15-ц
провадження №2/176/594/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Ханіній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду із даним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №43 у будинку 45 по вул. Бульвар Свободи в м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.3-4).

Позивач, ОСОБА_1, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. У своїй письмовій заяві просить розглядати справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач, ОСОБА_2, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у своїй заяві позов визнала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. /а.с.14/

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 27 травня 2013 року, та який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 5,6).

Після укладення вищевказаного договору продавець ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 знялися з реєстраційного обліку з зазначеної вище картири. В 2014 році коли позивач звернувся з заявою до Жовтоводського сектору ГУ Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області про реєстрацію в належній йому на праві власності квартирі, зясувалось що в квартирі залишилась зареєстрованою донька продавця ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу придбання позивачем спірної квартири ОСОБА_2 (відповідач по справі) не проживає в ній, не користується житловою площею, та участі в витратах на оплату житлово-комунальних послуг не приймає, її реєстрація в спірній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою в повному обсязі.

На даний час Відповідач - ОСОБА_2 є громадянкою ОСОБА_6 Федерації та зареєстрована і постійно проживає за адресою: ст.ца Нєбєрджаєвская Кримського району Краснодарського краю вул. мигаля б. 2, що підтверджується ксерокопією паспорта останньої (а.с12-13).

Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 посилаєтья на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає понад два роки, а він змушений оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житловим приміщенням, також позивач позбавлений можливості отримання пільг за житлово-комунальні послуги, не має змоги зареєструвати у квартирі інших чланів сім'ї.

Оскільки відповідач, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою 43 у будинку 45 по вул. Бульвар Свободи в м. Жовті Води Дніпропетровської області, її реєстрація у спірній квартирі носить формальний характер, вона не виявила наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, позов визнає, не зареречує проти його задоволення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачки до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 71,72, 107, 150, 167 ЖК України та у відповідності із ст.ст. 11,12, 60, 88,112-115 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою №43 у будинку №45 по вул. Бульвар Свободи в м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Судові витрати віднести за рахунок позивача .

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек