З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/353/16-ц
Провадження №2/377/194/16
20 липня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі позивача ОСОБА_1, відповідач відсутній, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням,
20 травня 2016 року ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що у відповідності до розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області № 208 від 15 серпня 2003 року їм на трьох осіб: ОСОБА_1 позивача у справі, відповідача ОСОБА_1 та їх сина ОСОБА_3 було надано у спільну власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Славутич Київської області Бакинський квартал буд. №7 кв.№15, по 1/3 частині на кожного, на підтвердження чого було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 серпня 2003 року. 26 серпня 2003 року їх право спільної часткової власності було зареєстровано ВП «Бюро технічної інвентаризації КП «АРБ м.Славутича Київської області» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1327557. З 17 липня 1989 року в квартирі були зареєстровані позивачка, відповідач - її чоловік на той період часу, та їх син третя особа у справі, який в подальшому виписався у зв»язку з переїздом до м. Києва. Весною 2009 року відповідач покинув квартиру, забрав свої особисті речі та переїхав на проживання до іншої жінки. Перешкод у користуванні квартирою позивач йому не чинила, рішення про зміну проживання він прийняв самостійно. 20 червня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, позивач фактично припинила спілкування з відповідачем, та він більше ніколи в її квартирі не з»являвся і не проживав. Оскільки відповідач відсутній в квартирі більше року без поважних причин, то відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в суді дала покази аналогічно викладеним у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи згідно ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений належним чином за наявним офіційним місцем його реєстрації. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надійшло. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Третя особи ОСОБА_3 в судове засідання не з,явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Від третьої особи надійшла до суду заява, в якій він просив проводити судове засідання за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_4, суду повідомила, що знає тільки позивачку, яка проживає у будинку №7 у квартирі №15. Вона проживає у квартирі №16. Відповідача не знає, оскільки він у квартирі №15 не проживає.
Свідок ОСОБА_5, суду показав, що сім,ю ОСОБА_3 знає давно, є сусідами по будинку. З січня 2010 року відповідач ОСОБА_1М,, в спірній квартирі не проживає, він виїхав. При огляді квартири, було виявлено, що особливі речі відсутні. Позивач не чинила перепон у проживанні відповідача.
Свідок ОСОБА_6, суду повідомила, що у спірній квартирі проживає позивач, відповідач виїхав із спірної квартири з початку 2010 року. Йому ніхто не чинив перепон у користуванні даним житлом.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області за № 208 від 15 серпня 2003 року вищевказана квартира була передана на трьох осіб, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільну часткову власність, на підтвердження чого було видано Свідоцтво про право власності на житло від 19.08.2003 року. 26 серпня 2003 року їх право спільної сумісної власності було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації КП «АРБ м.Славутича Київської області в реєстровій книзі за № 1327557.
07 травня 2009 року відповідно до Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 861, ОСОБА_1, відповідач у справі, подарував позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві спільної часткової власності 1/3 частку вищевказаної квартири. 12 травня 2009 року право власності ОСОБА_1 на подаровану їй 1/3 частку квартири було зареєстровано у КП АРБ «Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22695205. Відповідно з моменту реєстрації її права власності на подаровану 1/3 частку їх квартири вона стала власником більшої її частини 2/3, а 1/3 частина залишається у власності їх сина ОСОБА_3
ОСОБА_1, позивачкою у справі,як відповідальною серед співвласників було укладено договори з ПАТ ЕК «Чернігівобленерго» про користування електричною енергією та з КП «ЖКЦ» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в квартирі за адресою: АДРЕСА_3.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 20 червня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 68.
Згідно довідки КП «ЖКЦ» від 06.05.2016 року № 435 за адресою: АДРЕСА_4, крім позивача, зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_1.
З пояснень позивачки вбачається, що вона, як співвласник житлового приміщення в звязку з реєстрацією відповідача у вказаній квартирі обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом.
Факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з січня 2010 року підтверджено показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, та актами про не проживання від 05 жовтня 2010 року, 23 квітня 2014 року, 12 лютого 2016 року, а також ОСОБА_5 обстеження матеріально-побутових умов сім,ї № 496 від 26.11.2015 року .
З довідок Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» за № 1027 від 06.05.2016 року та Славутицького відділу поліції Броварського відділу поліції Національної поліції в Київській області за № 1660 від 27.04.2016 року вбачається, що ніяких заяв від відповідача, що йому чинять перепони в користуванні даним житлом на протязі 2010-2016р.р.не надходило.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
За змістом ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є колишнім членом сім»ї власника ОСОБА_1, позивача у справі.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено дослідженими доказами в судовому засіданні, відповідач, як колишній член сім»ї власника, відсутній з січня 2010 року, тобто більше року, без поважних причин в квартирі за адресою: АДРЕСА_3.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про законність і обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки у відповідності до ст.10,60 ЦПК України, доказування обставин, на які сторони посилаються в підтвердження чи спростування позовних вимог, покладається на них. Суд вважає, що позивач довела в судовому засіданні переконливими доказами, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше одного року без поважних причин.
З відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. 218 ЦПК України,ст.ст. 316 - 317, 391, 405 ЦК України, суд
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 15, розташованою у будинку № 7 Бакинського кварталу м. Славутич, Київської області.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок.
Копію рішення направити відповідачу,третій особі для ознайомлення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Т. О. Малишенко