АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1137/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року

по справі за позовом державного підприємства «Бучацьке лісове господарство» /надалі «Державне підприємство»/

до ОСОБА_1,

третя особа: приватне підприємство «Торес» /надалі «Підприємство»/,

про повернення безпідставно набутих коштів,

УСТАНОВИЛА:

15.08.16 ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 29.06.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі зясовано обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме: що судом не взято до уваги твердження свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були допитані в судовому засіданні та підтвердили факт передачі їм грошових коштів від ОСОБА_1 для проведення розрахунків.

Вказує, що судом хибно прийнято даний висновок про безпідставне отримання коштів ОСОБА_1 та не взято до уваги актів взаємозвірок, які проводились між ДП «Бучацьке лісове господарство» та «ПП «Торес» та ПП «Росаварембуд».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.06.16 позов задоволено. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державного підприємства безпідставно отримані кошти у розмірі 140700,00 грн., а також 1407,00 грн. сплаченого позивачем судового збору.

У суді представник відповідача підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Представник позивача скаргу не визнала та просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 не доведено, що кошти в сумі 140700,00 грн., які вона отримала для розрахунків із приватним підприємством «Торенс» були нею передані вказаному Підприємству, й так як остання набула (зберегла) дане майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, тому стягнув їх в користь позивача.

Із даним висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працювала у Державному підприємстві на посаді головного економіста з 31.05.11, а з 01.02.12 по 16.07.13 - головним бухгалтером.

27.01.12 відповідачу на її картковий рахунок № 306921, відкритий у ПАТ «Приватбанк», позивачем перераховано кошти у розмірі 70000,00 грн., платіжне доручення № 2123.

У графі доручення щодо призначення платежу зазначено: «Для господарських потреб з «Торенс».

Аналогічно, Державним підприємством 01.03.12 на картковий рахунок відповідача у ПАТ «Приватбанк» № 306921 перераховано кошти у розмірі 70700,00 грн. із призначенням платежу «Для господарських потреб з «Торенс» (платіжне доручення № 2329).

Указаних обставин в судових засіданнях не заперечувала відповідач та її представник.

Остання у своїх доводах вказує на те, що спірні кошти були передані нею Підприємству.

Однак ці твердження не узгоджуються із зібраними у справі доказами, як от:

Директор ПП «Торенс» ОСОБА_4 заперечив надходження від ОСОБА_1 на рахунок Підприємства коштів у розмірі 140700,00 грн. й те, що відповідачем виплачувалася заробітна плата працівникам Підприємства й, що доручення з цього приводу їй не видавалось.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.11.13, яке набрало законної сили, у справі за позовом Підприємства до Державного підприємства про стягнення заборгованості стягнуто з ДП «Бучацьке лісове господарство» на користь ПП «Торенс» 166263, 06 грн. боргу.

Зі змісту даного рішення вбачається, що підставою для звернення із згаданим позовом послужила заборгованість Державного підприємства перед ПП «Торенс», як новим кредитором після ПП «Росаварембуд», із яким позивач перебував у господарських відносинах за договором про надання послуг № 10/12 від 01.01.12. Розмір заборгованості становив 193050,34 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що саме для погашення вказаної заборгованості позивачем перераховувалися кошти ОСОБА_1

За наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.09.11 по 01.07.13, проведеної державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області, не встановлено факту отримання ПП «Торенс» спірних коштів на суму 140700,00 грн.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо факту передачі їм ОСОБА_1 коштів для проведення розрахунків, так як відповідач не була уповноважена на виплату заробітної плати працівникам ПП «Росаваребмуд», даний факт не підтверджений бухгалтерськими документами щодо виплати заробітної плати по вказаному підприємству, як цього вимагають стандарти бухгалтерського обліку, й спростовуються матеріалами справи та вищевказаним актом ревізії, а тому доводи відповідача з цього приводу, висловлені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказуючи факт перерахування коштів Підприємству, відповідач має довести його належними та допустимими доказами, чого останній не зробив, тому доводи останнього щодо цих обставин є неспроможними.

Аналізуючи законодавство, яке застосоване судом першої інстанції до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку вірно застосовані норми матеріального права.

Так, у силу ч.ч.1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, суд вірно поклав на відповідача обовязок по поверненню безпідставно набутого майна, тому відсутні підстави для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5