Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Карпенко С.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про виділ частки в натурі з майна, що перебуває в спільній сумісній власності та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про виділ частки в натурі з майна, що перебуває в спільній сумісній власності та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні власністю.

Позовні вимоги мотивували тим, що вони з відповідачем є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1, проте спільне проживання з відповідачем через його протиправну поведінку є неможливим.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, позов задоволено. Здійснено поділ будинку АДРЕСА_1 між сторонами та виділено позивачам та відповідачу окремі жилі приміщення згідно другого варіанту висновку експертизи № 13-15 від 13 липня 2015 року. Зобов'язано позивачів провести ремонтно-будівельні роботи по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями жилого будинку, а саме закласти дверний проріз між приміщеннями коридору (1-1) площею 14,5 кв. м та жилою кімнатою (1-6) площею 11,30 кв. м, закласти дверний проріз між приміщеннями коридору (1-1) площею 14,5 кв. м та жилою кімнатою (1-7) площею 11,30 кв. м.

Припинено право спільної сумісною власності сторін на будинок АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи із положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або за наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

З огляду на дану в ст. ст. 379-382 ЦК Українихарактеристику житла, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

За правилами ст. 152 ЖК УРСР(чинної на час розгляду справи) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР(чинної на час розгляду справи) виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатація не потребується.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного й обґрунтованого висновку про поділ спірного будинку в натурі між сторонами відповідно до другого варіанту експертизи, згідно якого позивачам виділяється ѕ часток у вказаному будинку, а відповідачу 1/4 частка, правильно зазначивши, що в запропонованому варіанті поділу можливо виділити кожному ізольовані приміщення й непотрібно переносити капітальні стіни будинку. Також є вірним висновок суду щодо можливості подальшого облаштування сторонами виділеної їм частки будинку одним із трьох видів автономних систем опалення, що буде перебувати у їх власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

С.О.Карпенко

О.В.Попович