У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що 16 лютого 2016 року старший державний виконавець Мельниченко B.C. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2609/13209/12, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 402 990 грн, 3 % річних у сумі 8 479,35 грн, судовий збір у розмірі 3 219 грн та надав десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду. 24 квітня 2015 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження і дізнався, що при проведенні виконавчий дій старший державний виконавець Мельниченко B.C. неправомірно виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року, оскільки таке право виникає лише за письмовою заявою стягувача, яка була відсутня.

При винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2016 року старший державний виконавець безпідставно і необґрунтовано постановив утримувати з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику виконавчий збір у розмірі 41 468,83 грн та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 120 грн. При цьому, старший державний виконавець при встановленні суми виконавчого збору у розмірі 41 468,83 грн, що підлягає стягненню й утриманню із заробітної плати боржника, через службову недбалість не перевірив у матеріалах справи попереднього виконавчого провадження, залишок суми боргу ОСОБА_4 перед стягувачем ОСОБА_3, яка частково була погашена, чим порушив ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неправильного встановлення порядку відрахувань із заробітної плати, оскільки розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків та всупереч законодавства встановив проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахування тільки податків, й заборонив відповідальній за утримання особі самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань.

В результаті неправомірного винесення оскаржуваної постанови з його заробітної плати за період з березня 2015 року до вересня 2015 року незаконно було утримано 14 118,95 грн й перераховано на рахунки, вказані в цій постанові, тому в рамках цього виконавчого провадження заявнику завдано збитки на зазначену суму. Посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», заявник просив визнати дії та рішення старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського у м. Києві ОСОБА_5 щодо винесення постанови про звернення стягнення заробітної плати незаконними та скасувати її, а на час розгляду справи зупинити виконання оскаржуваної постанови; зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перерахувати незаконно стягнуті з боржника кошти на його картковий рахунок; зобов'язати відповідний орган Державної казначейської служби України стягнути з ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києві з державного бюджету кошти у розмірі 14 118,95 грн. на користь ОСОБА_2

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 46524720 неправомірними.

Визнано постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві ОСОБА_5 про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 46524720 неправомірною.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження, вказані заявником, є поважними.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця в частині звернення стягнення на заробітну плату є такою, що відповідає вимогам закону, однак при проведенні виконавчих дій державний виконавець всупереч вимогам чинного законодавства не перевірив інформацію щодо розміру заборгованості, оскільки при прийнятті постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, не врахував дійсний розмір заборгованості боржника і вказав загальну суму заборгованості, а тому саме такі дії державного виконавця та постанову в цій частині суд визнав неправомірною.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимоги матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов