Справа № 737/908/16-ц
Провадження № 2/737/352/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2016 року смт.Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Іванець С.В.,

за участі секретаря Чередниченка С.О.,

за участі позивача-відповідача ОСОБА_1, відповідача-позивача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

20 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати, що поширена ОСОБА_2 відносно нього інформація про підкуп виборців на чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року, а саме, що він купив за гроші посаду сільського голови, роздавав гроші виборцям, щоб ті віддали за нього голоси на виборах, в т.ч. розносив гроші по хатах, не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і зобовязати вибачитися перед ним в присутногсті колективу Виблівської ЗОШ І-ІІ ст. та через газету «Поліська правда» та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн та судові витрати, посилаючись на те, що поширена ОСОБА_2 02 вересня 2016 року вищезазначена інформація, в приміщенні Виблівської ЗОШ І-ІІ ст. в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, під час проведення робочої поїздки голови Куликівської РДА, не відповідає дійсності, принижує його честь та гідність, що спричинило йому заподіяння моральної шкоди, що виразилась у нервовому стресі, порушенні нормального розпорядку життя. Вказував, що ОСОБА_2, яка працює вчителем, не має права займатися педагогічною діяльністю підростаючого покоління.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_2М подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якій просить визнати, що інформація, що міститься в позовній заяві ОСОБА_1 відносно неї не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію і зобовязати вибачитися перед нею в присутності педагогічного колективу Виблівської ЗОШ І-ІІ ст. та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що вказана ОСОБА_1 в позовній заяві інформація про те, що вона не може адекватно займатись педагогічною діяльністю принижує її честь та гідність, така оцінка її роботи є неправомірною, протирічить її характеристикам та призвела до спричинення їй моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 підтримав свій позов та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечував, вказуючи, що він не принижував честь та гідність ОСОБА_2.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що зазначена в позові інформація є недостовірною, сам позивач не чув того, що вона говорила в його адресу, а інформація повідомлена йому не є достовірною, оскільки вона оцінювала господарську діяльність сільського голови Ревка та не говорила про гроші, підкуп виборців і таке інше, просила задовольнити її зустрічну позовну заяву.

Свідок ОСОБА_6 показала, що 02.09.2016 вона була у Виблівській ЗОШ під час робочої поїздки голови Куликівської ДРА, та після наради, чула як ОСОБА_2 говорила, що сільський голова ОСОБА_1 отримав свою посаду за гроші, про те, що біля сільської ради можна зробити дитячий майданчик, привести все до ладу, проте, щоб ОСОБА_2 говорила, що ОСОБА_1 роздавав виборцям гроші, щоб ті віддали за нього голоси, розносив гроші по хатах, такого вона не чула.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 02.09.2016 під час огляду закладу соціально сфери с.Виблі, у коридорі школи ОСОБА_2 говорила, що ОСОБА_1 не виконує обовязки сільського голови, що на виборах сільського голови у жовтні 2015 року ходили і підкупляли голоси виборців, про те, що ОСОБА_1 особисто роздавав гроші по хатах такого він не памятає, щоб чув із вуст ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_5 показала, що 02.09.2016 року після наради за участю голови районної райдержадміністрації, вона була у Виблівській ЗОШ та чула, що ОСОБА_2 казала, що ОСОБА_1 купив посаду сільського голови, що ходили і роздавали гроші, а що саме ОСОБА_1 особисто роздавав гроші такого не чула.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

У наданих в судовому засіданні поясненнях та в позовній заяві позивач стверджує, що 02 вересня 2016 року після завершення зустрічі голови Куликівської райдержадміністрації з вчителями Виблівської загальноосвітньої школи, на якій позивач ОСОБА_1 присутнім не був, ОСОБА_2 звинуватила його в тому, що він купив за гроші посаду сільського голови на місцевих виборах до Виблівської сільської ради Куликівського району, що він роздавав гроші виборцям, щоб ті віддали за нього голоси на виборах, в т.ч. і розносив гроші по хатах, гроші партії, виділені для виборчих цілей, використав для підкупу виборців.

Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Відповідно до ч. 1ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією у цьому Законі розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

В п. 6, абзаці 5, 6 п. 15, п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" розяснено, що у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, така особа має право пред'явити позов до поширювача інформації про захист гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визначених правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Водночас, в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході судового розгляду встановлено показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що ОСОБА_2 було сказано, що посада сільського голови куплена, що ходили та роздавали гроші по дворах з метою підкупу виборців, проте, жоден із вищезазначених свідків не підтвердив факт, що ОСОБА_2 говорила слова, зазначені в позовній заяві, що саме сільський голова ОСОБА_1 купив посаду сільського голови за гроші, розносив гроші по хатах, щоб виборці віддали за нього голоси на виборах.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Отже, у законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню.

Відповідно до частини другої ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, на переконання суду, висловлювання відповідача ОСОБА_2, що мали місце 02.09.2016 у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у відношенні до позивача ОСОБА_1 є оціночним судженням, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, є вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача ОСОБА_2, що відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Що стосується позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, слід зазначити, що з огляду на вищенаведені норми, висловлювання відповідача ОСОБА_1 в позовній заяві про те, що ОСОБА_7 не може адекватно займатись педагогічною діяльністю, не може розцінюватися як поширення неправдивих відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_7, оскільки ця інформація є оціночним судженням відповідача, вжиті відповідачем слова не є брутальними або непристойними, а також не є такими, що принижують честь і гідність позивача.

Крім того, щодо обраного позивачами за первісним та за зустрічним позовом способу захисту свого немайнового права, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений частиною 2 цієї статті, а також у спосіб, встановлений договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у п. 26 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що відповідно до статті 19 Конституції Україниправовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Таким чином, захист немайнових прав позивачів за первісним та зустрічним позовом, в обраний ними спосіб, а саме зобовязання принести публічне вибачення, не може бути здійснений судом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позову.

Керуючись ст. 16, 23, 275-278, 297, 1167 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В.Іванець