Справа № 367/8352/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/5344/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 56 01.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживача, стягнення збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з наведеним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Вказував, що 20 жовтня 2014 року він через мережу Інтернет замовив у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 товар, згідно переліку в рахунку - фактурі № 20 від 20 жовтня 2014 року на загальну суму 7580,00 грн.

20 жовтня 2014 року ним було сплачено вказану суму на умовах попередньої оплати на карту КБ «Приватбанк» на рахунок, що відкрито ОСОБА_4 і в той же день ФОП ОСОБА_5 замовлений ним товар було відправлено на його адресу. Однак, весь товар ним з незалежних від нього причин так і не було отримано.

Просив розірвати укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу товару згідно рахунку-фактури № 20 від 20 жовтня 2014 року та стягнути на його користь з коштів та майна відповідача збитки у розмірі 21600 грн.

Рішенням суду в задоволені позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позивні вимоги в повному обсязі. Вважав, що вказане рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач рішення суду не оскаржив та в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи, крім того, подав до суду свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає вказане рішення ухваленим на підставі з повного дослідження обставин справи та з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача збитку в розмірі 21600 грн.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів з даним висновком міського суду погоджується.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, перелік яких передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується таке.

Відповідно до рахунку-фактури від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 замовив у ФОП ОСОБА_4 товар на загальну суму 7580,00 грн.

Згідно до квитанції від 20 жовтня 2014 року на рахунок ОСОБА_4 було зараховано суму в розмірі 7542,10 грн.

20 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_4 було відправлено товар у відповідності до рахунку-фактури від 20 жовтня 2014 року через перевізника «ІН-ТАЙМ».

Як вбачається з пояснювальної керівника відділення «ІН-ТАЙМ» м. Ірпінь по декларації від 20жовтня 2014 року було видано лише одна позиція з двох. Друга позиція товару на склад отримання «Ірпінь» не доїхала.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів прийшла до висновку, що міський суд, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку всім доказам у їх сукупності, в тому числі і тим, на які посилалася апелянт та правильно відмовив у задоволені позову.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, апелянтом, не зважаючи на його позицію в апеляційній скарзі, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не мають правового підґрунтя і висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

В.І. Олійник