Провадження №2/243/2243/2016
Справа № 243/4205/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Алексєєнко І.П.

при секретарі - Хорхордіної О.О.

з участю позивача _ ОСОБА_1

з участю представника

відповідача _ ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Словянська справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» (СловУКБ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» (далі КП «СловУКБ» ), про визнання незаконним наказу № 13-к від 16.05.2016 року про його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, скасування цього наказу та про поновлення його на роботі на посаді заступника директора КП «СловУКБ» і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 травня 2016 року по день винесення рішення судом.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, уточнивши їх в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та по суті заявлених вимог пояснив, що згідно наказу № 24-к від 02.07.2012 року він був прийнятий на роботу до КП «СловУКБ» на посаду заступника директора та працював на цій посаді до 16 травня 2016 року. Згідно наказу № 13-к від 16.05.2016 року він був звільнений з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників. Вважає цей наказ про його звільнення незаконним, просить його скасувати і поновити його на роботі в займаній посаді з наступних причин. 15 березня 2016 року директором КП «СловУКБ» було видано наказ № 7-к «Про скорочення штату працівників КП «СловУКБ», та він був ознайомлений з цим наказом. Але в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення йому не запропонували роботу на тому самому підприємстві - жодного разу з моменту попередження і до самого звільнення 16 травня 2016 року. Також, керівництвом підприємства порушено вимоги ст. 42 КЗпП України, так як згідно п.1 ч.2 ст. 42 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі, оскільки має на утриманні двох непрацездатних дітей-інвалідів, а саме: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також є інвалідом дитинства та потребує постійного догляду та нагляду згідно висновку МСЕК. Тобто, своє звільнення вважає незаконним з двох причин:йому не запропоновано переведення на інше місце роботи на цьому ж підприємстві - КП «СловУКБ» та не надано переваги при залишенні на роботі, як особі, яка має на утриманні двох непрацездатних осіб.

Крім того, позивач на обґрунтування своїх вимог, зауважив, що відповідно до вимог Колективного договору КП «СловУКБ», прийнятого на загальних зборах трудового колективу 11.01.2016 року, яким також затверджений і штатний розпис на 2016 рік, роботодавець не мав права проводити скорочення штату - конкретно його посади заступника директора. Своє звільнення вважає переслідуванням за його думку і висловлювання на засіданні постійної комісії міської ради з питань комунальної власності і міського господарства, членом якої він є як депутат міської ради та на засіданні сесії міської ради у жовтні 2015 року, коли формувався склад виконкому і він висловився проти кандидатури на посаду заступника голови виконкому міськради ОСОБА_5, якого він постійно критикував, але ОСОБА_5 призначили на посаду заступника голови виконкому, куди він пішов з посади начальника Управління капітального будівництва і за своєю посадою він курирує напрямок цієї роботи, тому вважає, що за його вказівкою було здійснено його звільнення з посади заступника директора КП «СловУКБ». Раніше в листопаді 2014 року його вже звільняли з роботи , та він за рішенням суду був поновленій в посаді заступника директора УКБ.

Просить визнати незаконним і скасувати наказ про його звільнення за скорочення штату, поновити його на роботі на вказаній посаді і стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу, який відповідно до наданих відповідачем документів становить з 17 травня 2016 року по теперішній час 33 робочих дні, а його середньоденна заробітна плата дорівнює 272,27 гривень, тому просить загалом стягнути 9149,91 гривень.

Відповідач - представник Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності від 10 червня 2016 року, виданої повноважною особою - директором КП «СловУКБ» ОСОБА_7 ( розпорядження міського голови Словянської міської ради від 29.02.2016 року № 68р про призначення директором ОСОБА_7 ) ( а.с. 13, 44 ) позов ОСОБА_1 не визнала і в судовому засіданні пояснила, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням норм чинного законодавства, а саме позивач був звільнений з КП «СловУКБ» згідно наказу № 13-к від 16.05.2016 року у звязку із скороченням штату за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, де була скорочена саме посада заступника директора. Про це звільнення у звязку із скороченням штату позивача було повідомлено в належний строк за два місяці, а саме 15 березня 2016 року, про що свідчить його підпис в наказі про скорочення штату. Позивачу при звільнення підприємством були виплачені всі належні йому виплати і він їх отримав та не мав щодо цього жодних заперечень.

Скорочення штату працівників, а саме штатної одиниці заступника директора КП «СловУКБ» було проведено у звязку зі змінами в організації виробництва і праці. В даному випадку фактором, яким зумовлена потреба скорочення штату працівників, є те, що роботодавець мав намір матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій ( посад), збільшення обсягу виконуваної роботи, встановивши працівникам відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати. Ці зміни в організації праці в УКБ і обґрунтування необхідності проведення скорочення штату підтверджуються наданими штатними розписами до скорочення штату і після, з яких видно, що після скорочення штатної одиниці заступника начальника у інших працівників збільшилась заробітна плата, проведена інша реорганізація відділів і посад. А виконання обовязків заступника директора були перерозподілені між директором і головним інженером, що не потребує додаткової освіти та досвіду.

Згідно частини 3 статті 64 Господарського кодексу України роботодавець має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, тобто може змінювати штат працівників скороченням. Колективний договір КП «СловУКБ» не обмежує це право роботодавця, тому посилання на Колективний договір позивача є безпідставним.

Крім того, при звільненні позивача за скороченням штату, як під час його попередження про звільнення , так і в момент звільнення і на теперішній час, відсутні будь-які вакантні посади (інша робота), яка могла бути запропонована позивачеві, тому вважає, що норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників ( стаття 49-2 КЗпП України) були дотримані роботодавцем, так як в КПП «СловУКБ» відсутні вільні вакантні місця ( посади ) для позивача згідно до його освіти та досвіду, та , навіть,зовсім немає вакантних місць. Тому із-за відсутності вакантних посад в момент повідомлення позивача про скорочення чисельності штату і в момент його звільнення, йому не було запропоновано переведення на іншу роботу ( посаду).

Ця позиція визначена в рішенні Верховного Суду України від 01.04.2015 року, яке є обовязковим для інших судів, та встановлено, що запропонувати інше місце роботи на підприємстві можливо лише коли є інші вільні вакантні місця.

Також зауважила, що під час звільнення позивача із займаної посади заступника директора КП «СловУКБ», провести перестановку в межах однорідних посад, не було можливості, так як таких посад за фахом позивача і досвідом його роботи, взагалі не існує, окрім посади директора підприємства. Їх підприємство займається в тому числі і розробкою проектної документації. Нормами чинного законодавства передбачено, що займатися такою діяльністю мають право лише сертифіковані працівники. Підприємство навчало своїх працівників, які отримали сертифікати, позивач такого сертифікату не має, тому виконувати роботі на інших посадах, зокрема, на посаді інженера технічного відділу чи проектно-кошторисної служби, позивач не має права, за кваліфікацією він має диплом економіста та диплом інженера-механіка.

Крім того, зазначає, що при звільненні позивача з підприємства з підстав скорочення штату працівників, підприємством не були порушені вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на посаді сімейним особам при наявності двох і більше утриманців, так як скорочення штату стосується лише однієї посади - заступника директора, така посада на підприємстві була одна і звільненню підлягала лише одна особа, в даному випадку позивач, а тому надати перевагу позивачу в залишенні на роботі перед іншими працівниками, неможливо.

Вважає також недоведеним посилання позивача, що дві його доньки інваліди, проживають саме в його сімї і знаходяться у нього на утриманні, в них є матері, з якими позивач розірвав шлюб, на дітей-інвалідів сплачується пенсія, позивач і сам матеріально забезпечений, так як має інші доходи і отримує пенсію, тому його твердження, що , звільнивши його з роботи, підприємство його залишило без засобів до існування, не є слушним. Заява позивача, про його переслідування заступником голови виконкому ОСОБА_8 є голослівною.

За таких обставин, вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні між ОСОБА_1 та КП «СловУКБ» був укладений безстроковий трудовий договір, згідно наказу № 24-к від 02.07.2012 року позивач був призначений на посаду заступника директора Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» з 02.07.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 ( а.с.23-24 )

Згідно запису № 42 у трудовій книжці позивача, його було звільнено з 16.05.2016 року з посади заступника директора КП «СловУКБ» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників. Підстава наказ № 13-к від 16.05.2016 року. ( а.с. 24 )

Згідно копії наказу № 13-к від 16.05.2016 року Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва», ОСОБА_1, заступника директора КП «СловУКБ», звільнено 16 травня 2016 року у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: наказ № 7-к «Про скорочення штату працівників КП «СловУКБ» від 15.03.2016 року. ( а.с. 14 )

Саме цей наказ позивач просить визнати незаконним, скасувати та поновити його на роботі-на посаді заступника директора КП «СловУКБ».

Як вбачається з копії наказу № 7-к від 15.03.2016 року «Про скорочення штату працівників КП «СловУКБ», у звязку із змінами в організації виробництва та відсутності подальшої потреби у спеціалістах вказаного напрямку директором КП «СловУКБ» ОСОБА_7 було видано цей наказ про проведення скорочення штату працівників КП Словянської міської ради «СловУКБ» шляхом скорочення чисельності працівників в кількості 1 ( однієї) особи і таких посад підприємства заступника директора 1 посада, звільнення провести відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, звільнивши ОСОБА_1 з посади заступника директора з 15 травня 2016 року. ( а.с.15 )

Із зазначеним наказом № 7-к від 15.03.2016 року про скорочення штату ОСОБА_1 був особисто ознайомлений 15.03.2016 року, про що свідчить його підпис на наказі і проти чого позивач не заперечував, тобто таким чином, його було попереджено про наступне вивільнення за два місяці до звільнення.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України ).

Відповідно до статті 40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті 40 КЗпП України, зауважено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, визначальним для правильного вирішення вказаного спору є перевірка наявності підстав для звільнення ОСОБА_1, а саме чи дійсно мало місце скорочення штату працівників на підприємстві, та чи можливо було його перевести ( при наявності згоди), на іншу роботу ( посаду ) і чи були додержані роботодавцем норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників ( стаття 49-2 КЗпП України ).

При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог ст.ст.43,43-1 КЗпП України, у даному випадку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ( п.1 ст. 40 КЗпП України) проводиться без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника ), так як звільненню підлягав заступник керівника підприємства заступник директора КП «СловУКБ» та у звязку з відсутністю первинної профспілкової організації на цьому підприємстві, проти чого сторони не заперечують, та це підтверджується довідкою про відсутність профспілкової організації. ( а.с. 76)

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як зазначено вище, позивач попереджався 15 березня 2016 року про наступне вивільнення, а саме про звільнення з займаної посади заступника директора у звязку із скороченням штату. Таке попередження було особисте під підпис, шляхом ознайомлення позивача із наказом № 7-к від 15.03.2016 року «Про скорочення штату працівників КП «СловУКБ» ( а.с.15)

Позивач надав суду виписку із медичної карти № 480 стаціонарного хворого, з якої вбачається, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КЛПЗ «Міської лікарні імені ОСОБА_9» з 31.03.2016 року по 15.04.2016 року ( а.с. 51 ), тобто позивач знаходився на лікуванні після його попередження про наступне вивільнення і виписався з лікарні та приступив до роботи ще за місця до йог звільнення у звязку із скороченням штату.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення ( не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності.

Тому, у даному випадку, суд приходить до висновку, що відповідач додержався строку попередження відповідача про його наступне звільнення.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх обєднань у частині 3 статті 64 Господарського кодексу України.

Однак, незалежно від того, закріплено таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, і власник має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис у будь-який період.

Тому, позивач хибно вважає, що прийнятий на загальних зборах трудового колективу 11.01.2016 року Колективний договір та затверджений штатний розпис КП «СловУКБ» на 2016 рік у кількості 13 штатних одиниць, в тому числі і посада заступника директора, не міг у подальшому змінюватись власником або уповноваженим ним органом.

Посилання позивача на пункти 2.19 та 2.21 цього Колективного договору є нічим іншим, як зобовязанням уповноваженої особи трудового колективу сприяти виконанню працівниками покладених на них обовязків у повному обсязі та зобовязанням трудового колективу сумлінно і якісно виконувати свої обовязки, працювати чесно і сумлінно і так далі.

Ніякого обмеження щодо права роботодавця або уповноваженого ним органу проводити скорочення чисельності або штату працівників, Колективний договір не містить, та відповідно до статті 13 КЗпП України, за змістом колективний договір встановлює взаємні зобовязання сторін, зокрема, зміни в організації виробництва і праці.

Так, пунктами 2.9-2.15 Колективного договору КП «СловУКБ» закріплені зобовязання роботодавця забезпечити ефективну зайнятість працівників. Здійснювати заходи щодо недопущення скорочення чисельності робочих місць. У випадку неможливості збереження чисельності робочих місць, скорочення здійснити у відповідності до норм чинного законодавства. Попереджати працівника про звільнення при скороченні чисельності або штату за 2 місяці до намічених звільнень. При вивільненні працівників дотримуватися вимог законодавства щодо переважного права на залишення на роботі і гарантій окремим категоріям працівників. ( а.с. 99-119)

Отже, прямої заборони роботодавцю вносити зміни до штатного розпису шляхом проведення скорочення штату працівників Колективний договір не містить.

Таким чином, при перевірці доказів щодо наявності скорочення штату, суд оцінює ці докази лише для підтвердження або спростування самого факту скорочення штату, але не вирішує питання щодо доцільності проведення такого скорочення штату працівників.

На підтвердження факту скорочення штату відповідач надав суду для порівняння штатний розпис КП «СловУКБ» станом на 15.09.2015 року, штатний розпис станом на 11.01.2016 року, що є додатком до Колективного договору та штатний розпис станом на 16.05.2016 року (а.с.45,46, 111), з яких вбачається, що у вересні 2015 року та у січні 2016 року штатних одиниць в КП «СловУКБ» було затверджено 13, а станом на 16.05.2016 року у штатному розпису наявні 12 штатних одиниць, скорочена посада заступника директора.

Крім того, з вказаних штатних розписів видно, що станом на 16.05.2016 року на підприємстві змінилися структурні підрозділи, зокрема, технічний відділ, до якого входило 5 штатних одиниць, перепрофільований у відділ технічного нагляду, до якого входять 3 штатні одиниці, а проектно-кошторисна служба, яка нараховувала 4 штатні одиниці, перепрофільована у проектно-кошторисний відділ, до якого входять 5 штатних одиниць, юридична служба яка складалась з посади начальника юридичного відділу, змінилась у звязку з перейменуванням посади на посаду юрисконсульта.

Відповідно до копії наказу № 1-ш від 15.03.2016 року «Про перейменування штатних посад», у звязку із змінами в організації та скороченням штату, було перейменовано у штатному розписі КП «СловУКБ» з 16.05.2016 року посаду «Головний інженер з нагляду за будівництвом» на посаду «Провідний інженер з нагляду а будівництвом», посаду «начальник юридичного відділу» на посаду «Юрисконсульт». ( а.с. 90 )

Згідно копії наказу № 13/1-к від 17.05.2016 року «Про перерозподіл обовязків заступника директора у звязку із скороченням штату» директором КП «СловУКБ» ОСОБА_7 був виданий цей наказ, яким у звязку із скороченням посади заступника директора КП «СловУКБ» службові обовязки перекладені на директора КП «СловУКБ» ОСОБА_7 та головного інженера КП «СловУКБ» ОСОБА_10 Підстава: наказ № 7-к від 15.03.2016 року «Про скорочення штату працівників КП «СловУКБ». ( а.с. 91 )

Як вбачається з аналітичної довідки збільшення заробітної плати відповідно до розрахунку фонду оплати з 16.05.2016 року по зрівнянню з 01.01.2016 року збільшились оклади працівників КП «СловУКБ» на загальну суму 15355 гривень, з яких за рахунок окладу заступника директора 6100 гривень у звязку із скороченням цієї посади, та на 9255 гривень за рахунок збільшення мінімальної заробітної плати. ( а.с.89)

З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що на підприємстві в КП «СловУКБ» дійсно відбулося скорочення штату, та посада заступника директора КП «СловУКБ», яку обіймав позивач ОСОБА_1, була скорочена з 16.05.2016 року.

Заява позивача, що його звільнення за скороченням штату відбулося за вказівкою заступника голови виконавчого комітету міської ради ОСОБА_5, якого він як депутат міськради та член постійно діючої комісії з питань комунальної власності, критикував і виступав проти його кандидатури на пост заступника голови міськвиконкому, нічим не підтверджується і є тільки припущенням позивача.

Та обставина, що раніше ОСОБА_1 вже було звільнено з посади заступника директора КП «СловУКБ» з 17 листопада 2014 року з підстав, передбачених ст. 7 КЗпП України, у звязку із порушенням правил прийняття на роботу, що наказ про його звільнення був виданий директором на той час ОСОБА_5, та згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2014 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду від 11.03.2015 року ( а.с. 27-34 ), його було поновлено на роботі, ніяким чином не впливає на обставини його звільнення з 16.05.2016 року у звязку із скороченням штату, так як згідно наказу № 23-к від 19.12.2014 року, також виданого директором КП «СловУКБ» ОСОБА_5, наказ про звільнення позивача з посади заступника директора був скасований та позивача поновлено на роботі на посаді заступника директора відповідно до рішення суду. (а.с.74).

Звільнення позивача в 2014 році відбувалося з інших підстав та вказаний спір було вирішено відповідно до трудового законодавства, після чого позивач працював на посаді заступника директора КП «СловУКБ» до 16 травня 2016 року включно, тобто майже півтора року, а тому заява позивача, що його звільнення за скороченням штату в травні 2016 року є «розправою» з ним колишнім директором КП «СловУКБ» ОСОБА_11, який займає пост заступника голови міськвиконкому, не заслуговує на увагу, як безпідставна.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою 111-А КЗпП України.

За приписами ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Позивач на обгрунтування своїх вимог посилається на те, що саме ця вимога закону не була дотримана відповідачем при його звільненні у звязку із скороченням штату, оскільки він має на утриманні двох дітей інвалідів, та відповідно до ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.

Проте, статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Згідно наданих копій свідоцтв про народження батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_1.( а.с. 6 )

За медичними документами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є інвалідами з дитинства 1 групи та потребують постійного стороннього догляду ( а.с. 4,5 ).

В судовому засіданні встановлено, що вказані діти позивача мають різних матерів, з якими позивач розірвав шлюб, та відповідно до копії домової книги у будинку № 54 по вулиці Купянська у місті Словянську зареєстрована та проживає окрім позивача його донька ОСОБА_3, та її мати ОСОБА_12.

( а.с. 83-85 )

Позивач зауважив, що він утримує обох доньок, незважаючи, що старша з ним не проживає і що шлюб з матерями дітей в нього розірваний.

Проте, у даному випадку це не має суттєвого значення, оскільки переважне право на залишення на роботі позивачеві не могло бути надано з тих підстав, що скорочення проводилось лише однієї штатної одиниці - заступника директора , яку він обіймав один, а тому при його звільненні у звязку із скороченням штату працівників порівнювати його кваліфікацію, продуктивність праці, та будь-які інші заслуги та переваги, в тому числі і наявність в нього двох утриманців, не мало ніякого сенсу.

За таких обставин, при звільненні позивача з посади, яку було скорочено, відповідачем були дотримані вимоги ст.ст. 49-2,42 КЗпП України в частині врахування переважного права залишення на роботі.

Крім того, позивач зауважує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням його про звільнення та під час видання наказу № 13-к від 16.05.2016 року про його звільнення у звязку із скороченням штату, йому відповідачем не було запропоновано іншу роботу в тому ж самому підприємстві.

Відповідач не заперечував, що позивачеві при його вивільненні у звязку із скороченням штату працівників, а саме скороченням тієї посади, яку він займав, не було запропоновано іншу роботі або зайняття іншої посади, оскільки така робота та будь-яка посада, яку за своїм фахом та досвідом роботи міг зайняти позивач, в КП «СловУКБ» відсутні протягом з березня 2016року і до теперішнього часу.

Так, на підтвердження своїх заперечень, відповідач надав довідку № 154 від 30.06.2016 року, згідно якої на час звільнення заступника директора КП «СловУКБ» ОСОБА_1 з 15 березня 2016 року і по 16 травня 2016 року на підприємстві КП «СловУКБ» не було вакантних та однорідних посад, які б давали можливість зробити перестановку та працевлаштувати ОСОБА_1 ( а.с. 88)

Як вбачається з ОСОБА_9 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вид діяльності Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» це діяльність у сфері архітектури, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, технічні випробування та дослідження, інша професійна, наукова та технічна діяльність, а також будівництво житлових і нежитлових будівель, що передбачає розробку проектної документації на будівництво обєктів.( а.с. 16-20 )

ОСОБА_13 за фахом має кваліфікацію інженер-механік по спеціальності «Технологія будування, металорізальні верстати та інструменти», також він має кваліфікацію економіста за дипломом спеціаліста про перепідготовку, що підтверджується копіями дипломів позивача ( а.с. 92-93

Відповідно до пункту 1 «Порядку розробки проектної документації на будівництво обєктів», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва і житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 року № 45, проектувальником є юридична або фізична особа, яка має відповідний кваліфікаційний сертифікат. ( а.с. 56-57 )

Згідно штатного розпису станом на 16.05.2016 року ( а.с. 45 ) три посади інженерів відділу технічного нагляду, які займають ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16 мають кваліфікаційні сертифікати на виконання робіт технічний нагляд за будівництвом будівель і споруд ( а.с. 62-64 ), три посади інженерів проектно-кошторисного відділу, які займають ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 мають кваліфікаційні сертифікати на виконання робіт інженерно-будівельне проектування у частині кошторисної документації ( а.с. 59-61 ), отже вказаною діяльністю на підприємстві, крім адміністрації, мають право займатися лише сертифіковані працівники.

Позивач в судовому засіданні не заперечував, що він не може за фахом виконувати вищезазначені роботи і не зміг пояснити суду на яку саме посаду його мав перевести відповідач чи запропонувати йому виконання певної роботи при скороченні штату, оскільки такої вакантної роботи чи посади на підприємстві не існувало.

Таким чином, наявність посад в КП «СловУКБ», вакантних на момент повідомлення ОСОБА_1 про скорочення чисельності і штату працівників та на момент звільнення позивача з посади заступника директора КП «СловУКБ», судом не установлено.

Вжиття відповідачем заходів для працевлаштування позивача на іншому підприємстві чи після розірвання з ним трудового договору відповідно до вимог частин другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, не є обовязком роботодавця.

При цьому суд зауважує, що відповідачем в день звільнення позивача були сплачені всі належні йому від підприємства грошові суми, компенсації, виплати, що підтверджується копіями відомості на виплату грошей за травень 2016 року та розрахунково - платіжною відомістю ( а.с. 54-55 ), та проти чого позивач не заперечує.

За приписами ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 01.04.2015 року при перегляді судових справ та застосуванні норм статті 49-2 КЗпП України при звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, було зазначено, що судами не встановлено наявності посад у відділі освіти чи Нововоронцовській районній державній адміністрації Херсонської області, вакантних на момент повідомлення працівника про скорочення чисельності штату. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади ( інша робота), які зявились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди дійшли обгрунтованого висновку, що звільнення особи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України. (а.с. 65-70 )

Отже, враховуючи обставини справи, доведені дослідженими в суді доказами, та з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у зазначеному рішенні постанові, суд вважає доказаним той факт, що як на момент попередження позивача про вивільнення 15.03.2016 року, так і протягом до його звільнення 16.05.2016 року у звязку із скороченням штату, у відповідача в КП «СловУКБ» були відсутні вакантні посади або будь-яка інша робота, яку б за своєю професією та спеціальністю міг би виконувати позивач, а тому, відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу чи посаду та у звязку з чим, йому така робота (інша посада ) не була запропонована, що не суперечить вимогам ст. 40 ч.2, ст.49-2 КЗпП України.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку:

-про наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, а саме скорочення штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці в КП «СловУКБ» з 16.05. 2016 року;

-про скорочення штатної одиниці посади заступника директора КП «СловУКБ», яку обіймав позивач ОСОБА_1 з 16.05.2016 року;

-про додержання роботодавцем ( відповідачем по справі ) норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників ( стаття 49-2 КЗпП України), зокрема, а) що ОСОБА_1 був персонально попереджений за два місяці про наступне вивільнення,

б) що на підприємстві з часу його попередження про вивільнення і протягом до його звільнення з посади заступника директора КП «СловУКБ», яку було скорочено,були відсутні інші вакантні посади ( інша робота), яку позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо,

в) та у звязку з чим, роботодавець не мав можливості перевести його на іншу роботу та така робота ( посада) позивачеві не була запропонована внаслідок відсутності такої,

г) що при звільненні позивача з роботи у звязку із скороченням штату ( скороченням однієї штатної одиниці посади заступника директора, яку займав лише позивач), ОСОБА_1 не мав переважного права у розумінні статті 42 ч.1 ч.2 п.1 КЗпП України, в залишенні на роботі.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для визнання незаконним і скасування наказу № 13-к від 16.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі на посаді заступника директора КП «СловУКБ» і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у звязку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.. 43 Конституції України,

ст.ст. 21,22,36,40ч.1п.1 4243, 43-1,49-2, 231-233 КЗпП України,

керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Словянської міської ради «Словянське управління капітального будівництва» (СловУКБ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судові витрати по вказаній справі у виді судового збору віднести за рахунок держави.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: