Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.

при секретарі - Бота О.І.

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подану в особі представника позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ « Приватбанк» ) в особі представника позивача ОСОБА_3 звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року в розмірі 153 074, 58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.07.2015 року ( 1 долар США = 22,07 грн.) складає 3378356,07 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 06.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №MKMOGA00000230, згідно якого банк надав ОСОБА_4, а остання отримала суму кредиту у розмірі 35000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 03.08.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. ОСОБА_5 поручилася перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань боржника ОСОБА_4 та разом з боржником нести солідарну відповідальність перед кредитором.

Вказує, що ОСОБА_4, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами договору належним чином не виконала. ОСОБА_4 порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Претензію банку з вимогою дострокового виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідачами залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2015 року по кредитному договору №MKMOGA00000230від 06.08.2007 року становить 153 074,58 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.07.2015 року ( 1 долар США = 22,07 грн.) складає 3378356,07 грн. , з яких: 38870,16 дол. США - заборгованість за кредитом; 40485,23 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5431,04 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 60988,10 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 7288,73 дол. США - штраф (процентна складова) яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Наголосила на тому, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулось 30.06.2010 року . В 2008 року позивач в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку відповідно до умов п. 2.3.1 кредитного договору і вона склала 13,8 % річних. Зокрема зазначила, що 10.03.2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору , відповідно до умов якої змінено остаточний строк погашення кредиту та встановлений по 03.08.2017 року та графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в додатку. Крім того зазначила, що Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено рішення від 18.04.2013 року , згідно якого в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки . Однак вказане рішення не виконано у зв'язку з неможливістю його виконання. Вказала, що розмір пені розраховано за період з 13.04.2010 року по 30.07.2015 року в сумі 60 988,10 доларів США.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в серпні 2015 року отримала від позивача лист про виконання зобов'язання за кредитним договором на який вона надіслала відповідь. Зазначила, що до 2010 року здійснювала погашення кредиту . Заявила про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій про що надаладо суду відповідну заяву. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді не з'явилася.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача ОСОБА_4, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №MKMOGA00000230, згідно якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 35000, 00 доларів США, у вигляді непоновлювальної лінії на споживчі цілі, а також у розмірі 1750,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірів 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,20% від суми виданого кредиту , з кінцевим терміном повернення кредитних коштів строком по 03.08.2012 року, що стверджується кредитним договором №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року , копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 13-15/.

У відповідності до п.7.1 даного кредитного договору, погашення заборгованості (щомісячний платіж) здійснюється в сумі 834,36 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 35000,00 доларів США.

Відповідно до заяви на видачу готівки №1 від 06.08.2007 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредитні кошти 35000,00 доларів США ( а.с. 16)

Як вбачається з кредитного договору ОСОБА_4 отримала кошти від ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк») на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки за яким відповідач ОСОБА_5 зобов'язалась перед позивачем відповідати в обсязі, що і позичальник, за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язань, визначених кредитним договором MKMOGA00000230від 06.08.2007 року . ( а.с.17)

Пунктом 4 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.5 договору поруки, банком було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором MKMOGA00000230від 06.08.2007 року .

Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 10.03.2009 року укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року , відповідно до умов якої змінено остаточний строк погашення кредиту та встановлений по 03.08.2017 року , підвищено суму кредитних коштів у розмірі 52035,00 доларів США та графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в додатку. ( а.с. 61)

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по погашенню кредиту та відсотків, в зв'язку з чим розмір заборгованості відповідно до розрахунку станом на 30.07.2015 року перед позивачем по кредитному договору MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року становить 153 074,58 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.07.2015 року ( 1 долар США = 22,07 грн.) складає 3378356,07 грн. , з яких: 38870,16 дол. США - заборгованість за кредитом; 40485,23 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5431,04 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 60988,10 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 7288,73 дол. США - штраф (процентна складова) ( а.с. 3-8)

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 18.04.2013 року в рахунок погашення заборгованості Позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором № MKMOGA00000230 від 06.08.2007 р. в розмірі 56607,06 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 451311,11 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 45,40 м.кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», за початковою ціною, що встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з укладанням від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Поясненнями представника позивача стверджено що вказане рішення суду не виконано.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Я вбачається з матеріалів справи 10.03.2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року, згідно якої п.7.1 кредитного договору MKMOGA00000230 викладено в новій редакції, зокрема Банк зобов'язався видати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк по 03.08.2017 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 52035,00 дол. США на наступні цілі: 47000,00 дол. США - споживчі цілі, а також у розмірі 5035,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячна комісія 0,2% в місяць. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в сумі 690,70 дол. США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Таким чином, вказаною додатковою угодою змінено строк повернення кредитних коштів, збільшено розмір основного зобов'язання, підвищено суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та змінено розмір щомісячного платежу.

Пунктом 13 договору поруки передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додатковї угоди.

Разом з тим, ПАТ КБ «Приватбанк» не надало суду жодних доказів про те, що зміна зобов'язання позичальника ОСОБА_4 відбулась за згодою поручителя ОСОБА_5, внаслідок чого збільшився її обсяг відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Унесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

До викладеного вище , також зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі №6-1161цс15 від 21.10.2015 року.

Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Таким чином, порука відповідача ОСОБА_5 по зобов'язанням ОСОБА_4 , які виникають з умов кредитного договору № MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року, на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України є припиненою, оскільки банк не повідомив поручителя про збільшення обсягу її відповідальності по кредитним зобов'язанням позичальника з 10.03.2009 року.

За таких обставин, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню судом, оскільки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_5 є припиненою у зв'язку зі зміною зобов'язання позичальника ОСОБА_4 без її згоди як поручителя, внаслідок чого збільшується її обсяг відповідальності.

Що стосується позовних вимог до позичальника ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов кредитного договору № MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року та до умов укладеної додаткової угоди від 10.03.2009 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач ОСОБА_4 зобов'язалася надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам,тощо.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання.

Отже, правовідносини між сторонами кредитного договору не припинені , що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів , оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто, відсотки є платою за користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Так як своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів.

Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так як своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання , то у позивача виникло право вимагати достроково від боржника повернення кредитних коштів та сплати відсотків, пені.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до п.4.1 вказаного кредитного договору у разі порушення відповідачем ОСОБА_4 будь якого із зобов'язань за договором кредиту, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,15 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Приписами ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафних санкцій.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 цього Кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року.

Таким чином стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовною давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязання за кредитним договором підлягають до задоволення частково, оскільки частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давністьдо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивач визначив розмір пені в сумі 60 988,10 доларів США більше як за один рік.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором поступив до суду у вересні 2015 року, а тому суд вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності, і тому до задоволення підлягає вимога позивача про стягнення пені за один рік, що становить 22160,95 дол. США. В іншій частині позивачу слід відмовити за спливом строку позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Що стосується нарахування штрафів в розмірі 11.33 доларів США - штраф (фіксована частина) та 7288.73 доларів США - штраф (процентна складова), то суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне.

Пунктом п. 5.4 кредитного договору передбачено нарахування штрафу у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених кредитним договором, зокрема, в розмірі 250,00 гривень та 5 % від суми позову. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки за змістом статті 549 ЦК України, штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи.

Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003 цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 11.33 доларів США - штраф (фіксована частина) та 7288.73 доларів США - штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов'язань.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу,враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року заборгованість в сумі 153074,58 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 3378356,07 грн., підлягають до часткового задоволення з мотивів викладених вище.

Таким чином суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 загальну суму заборгованості по кредитному договору №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року в розмірі 106947,38 доларів США (сто шість тисяч дев'ятсот сорок сім доларів США, 38 центів), що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року (1 долар США = 22,07 гривень) складає 2 360 328,68 грн. (два мільйони тристо шістьдесят тисяч тристо двадцять вісім гривень, 68 коп.), з яких :

- 38870,16 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 857864,43 грн. - заборгованість за кредитом;

- 40485,23 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 893509,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5431,04 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 119863,05 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 22160,95 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 489092,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором;

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 543, 551, 610, 612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подану в особі представника позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №MKMOGA00000230 від 06.08.2007 року в сумі 106947,38 доларів США (сто шість тисяч дев'ятсот сорок сім доларів США, 38 центів), що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року (1 долар США = 22,07 гривень) складає 2 360 328,68 грн. (два мільйони тристо шістьдесят тисяч тристо двадцять вісім гривень, 68 коп.), з яких :

- 38870,16 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 857864,43 грн. - заборгованість за кредитом;

- 40485,23 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 893509,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5431,04 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 119863,05 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 22160,95 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.07.2015 року складає 489092,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором;

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца