УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання не перешкоджати у встановлені меж земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Дніпропетровської міської ради, треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_7, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності на землю та спонукання до вчинення зобов'язання,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточненних позовних вимог, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0325 га та кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 знести встановлений нею паркан та ворота, розташовані на його земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок) відновити пошкоджену відмостку і привести ділянку до стану, придатного для використання, та передати її у його розпорядження.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0356 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4 виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 26 квітня 2002 року, № Д-123, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку, зобов'язавши його виконати умови попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0031 га, укладеного на підставі заяви та розписки останнього від 16 травня 2011 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто перешкоди права власності ОСОБА_4 на земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0325 га та кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 знести встановлений нею паркан та ворота розташовані на земельній ділянці ОСОБА_4, самостійно (за власний рахунок) і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено з інших підстав. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про усунення перешкод ОСОБА_4 у здійсненні ним права власності щодо належних йому земельних ділянок шляхом знесення встановлених відповідачами за первісним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 паркану та воріт на земельній ділянці, належній позивачеві площею 0,0031 кв.м та приведення цієї земельної ділянки до попереднього стану, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, виходив з того, що встановлення відповідачами за первісним позовом згаданих паркану та воріт порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог через їх недоведеність.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у зазначеній частині та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами було укладено попередній договір про відчуження 16 травня 2011 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,0031 га. Наявна в матеріалах справи розписка (а.с. 109) не містить обов'язкових складових, притаманних попередньому договору у розумінні ч. 1 ст. 635 ЦК України.

При цьому, апеляційним судом було правильно враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-319цс15, а саме, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем за зустрічним позовом не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження неправомірності передачі спірної землі у власність ОСОБА_4 зі сторони Дніпропетровської міської ради.

Також апеляційним судом обґрунтовано зауважено, що вирішуючи спір про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції не вирішив питання щодо залучення до участі у справі Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, як компетентного органу, який проводить державну реєстрацію виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у його незміненій частині, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у його незміненій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова