Справа № 186/397/16-ц
Провадження номер № 2/0186/247/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

з участю:

прокурора - Скиби Я.В.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника третьої особи - Каніболоцької Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітніх: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2016 позивач - Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітніх: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Першотравенської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №200а від 01 вересня 1976 року було видано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлове приміщення по АДРЕСА_1 . З виписки фінансово-особового рахунку № НОМЕР_1 від 26 січня 2016 року встановлено, що на сьогоднішній день в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (наймач), його донька ОСОБА_3 , 1980 року народження, та його онуки (діти ОСОБА_3 ): ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26 січня 2016 року складено акт про те, що вказана квартира не приватизована, розташована на 4 поверсі будинку. З 2008 року в квартирі ніхто не мешкає, доступу до неї не має, зі слів сусідів, періодично мешкають квартиранти, квартира знаходиться в задовільному стані.

Згідно акту ПП "Комунальщик-2" від 24 лютого 2016 року, з 2007 року по сьогоднішній день неповнолітні діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживають в с.Таранова, Васильківського району, Дніпропетровської області.

Листом Зеленогайської сільської ради підтверджено факт проживання з 2000 року ОСОБА_3 разом з її неповнолітніми дітьми по АДРЕСА_2 .

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , стягнути солідарно з повнолітніх відповідачів судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні надав заяву про зміну підстав позову, в якій зазначено, що позовні вимоги були обґрунтовані тимчасовою відсутністю відповідачів за місцем проживання. В ході судового розгляду з`ясовано, що відповідачка ОСОБА_3 в своїх запереченнях до позову зазначила, що вона разом з неповнолітніми дітьми була вимушена переїхати в с.Таранове, Васильківського району, Дніпропетровської області, де батько її дітей - ОСОБА_8 , з яким вона перебуває у незареєстрованому шлюбі, винаймає будинок АДРЕСА_2 . Діти відповідачки навчаються у Зеленогайській середній загальноосвітній школі, а тому не мають можливості постійно проживати за спірною адресою в м.Першотравенську. Ці обставини дозволяють стверджувати, що ОСОБА_3 , разом зі своїми неповнолітніми дітьми вибула на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, що підтверджується актом ПП "Комунальщик-2", письмовими запереченнями відповідачки, листом Зеленогайської сільської ради від 09 березня 2016 року.

Відповідно ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`ї, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням.

Тому змінив підставу позову, а саме: визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з тим, що останні вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, а саме: до с.Таранове, Васильківського району, Дніпропетровської області, тобто застосувати до вказаних правовідносин норму ст.107 ЖК України, а не норму, передбачену ст.71 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав свої заперечення проти позову, в якій зазначив, що він є наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , згідно ордеру №183 за рішенням виконкому Першотравенської ради народних депутатів 01 вересня 1976 року. Він постійно проживає у вказаній квартирі, сплачує комунальні послуги, підтримує стан квартири у належному вигляді. Факт його проживання у квартирі підтверджується письмовими свідченнями свідків та довідкою з УПФ м.Першотравенська, де він стоїть на обліку та отримує пенсію з 2001 року.

Позивач стверджує, що згідно акту ПП "Комунальщик-2" зі слів сусідів, він не проживає у спірній квартирі з 2008 року, але жодних підписів сусідів та їх прізвищ в акті не зазначено, до нього ніхто не звертався з проханням надати доступ до квартири, огляд її не проводив.

Доповнив, що в квартирі він зареєстрований, проживає з 1976 року, вона не приватизована, комунальні послуги сплачує. Квартиру дала шахта, де він працював тривалий час, потім у 1980 році народилася донька ОСОБА_3 , яка також зареєстрована в квартирі. Донька народила двох синів і також зареєструвала їх у спірній квартирі. Після смерті його дружини донька його утримує. Коли її старший син пішов у 1 клас, вона виїхала в с.Таранове до чоловіка цивільного, бо в м. Першотравенську не має роботи, забрала з собою дітей, ті там ходять до школи, вони там не мають власного житла, винаймають будиночок, вони тримають там господарство, цим і живуть. Цивільний чоловік доньки також не має житла, зараз служить в зоні АТО, був поранений. Донька з дітьми до нього в м.Першотравенськ приїжджають, провідують, допомагають, це можуть підтвердити сусіди. Він також їздить до них на тиждень - півтори, бо має там дачу, город. Однак, постійно проживає у спірній квартирі. З ПП "Комунальщик-2" до нього ніхто не приходив, він їх бачив років шість тому, як затопили його сусіди з 5 поверху.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 надала суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що наймачем спірної квартири є батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . ОСОБА_9 проживає у вказаній квартирі від народження, разом з батьком, матір`ю та братом. Останні померли. Вона народила двох синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які зареєстровані у вказаній квартирі разом з нею. Однокімнатної квартири для такої великої сім`ї замала, в зв`язку з чим вона разом з дітьми була вимушена тимчасово переїхати до с.Таранівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, де батько її дітей - ОСОБА_8 , з яким вона перебуває у незареєстрованому шлюбі, винаймає будинок АДРЕСА_2 . Її діти навчаються там у школі, а тому не мають можливості постійно проживати у м.Першотравенську. Зазначила, що вона не виїжджала з дітьми на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Після смерті її матері і брата, які також були зареєстровані у спірній квартирі, її батько ОСОБА_2 залишився сам і потребував допомоги та турботи, а тому вона періодично приїздила до нього у спірну квартиру, проживала там та піклувалася про нього. Згідно ст.71 ЖК України повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Її діти навчаються у Зеленогайській середній школі, тому за ними зберігається житлове приміщення на підставі ч.2 ст.71 ЖК України.

Вона з батьком та дітьми ніяким чином не порушували громадського порядку, сплачують комунальні послуги за вказану квартиру, а тому втручання держави в особі позивача у використання їх прав користування житловим приміщенням, не може бути виправданим. Доповнила, що діти відповідачки навчаються в школі, їх мати з батьком дітей займаються господарством: корови, кролі, кури, гуси, поросята. На даний момент цивільний чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_10 служить в АТО, вона часто не має змоги приїжджати в спірну квартиру, тому відповідач ОСОБА_2 їздить до них, допомагає доньці. Житло в с.Таранівка не їхнє, вони не мають на нього прав, вони його винаймають. Доказів того, що спірну квартиру здають квартирантам не надано і це не відповідає дійсності.

Просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, а в іншій часті позовних вимог поклалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що працює головним інженером ПП "Комунальщик-2", який обслуговує в тому числі і будинок АДРЕСА_4 . В квартирі АДРЕСА_5 даного будинку проживають квартиранти, так як надходили скарги двірника , що ті кидають недопалки. Вони попередили квартирантів. Мешканці квартир АДРЕСА_6 даного будинку підтвердили, що в спірній квартирі живуть квартиранти, а ОСОБА_12 не проживають. Вони спілкувалися 1 раз на 2 роки по скаргах сусідів, є скарга - вони йдуть. Вона була в будинку 2 рази з 2009 року, все відомо їй зі слів сусідів. На даний час вона не знає, хто там проживає. Весною бачила, що на балконі квартири ОСОБА_12 молоді люди стояли. В цьому році за вказаною адресою вона не була. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - сусіди ОСОБА_12 , зверталися до них по затопленню. Хто з квартирантів проживає у спірній квартирі вона не знає.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що знає ОСОБА_12 , приблизно 8 років. Він періодично бачить ОСОБА_2 один раз на 3-4 місяці. Останній вже не такий "живчик", щоб по вулиці гуляти, він також працює, ходить до друга у сусідній під`їзд. Доньку ОСОБА_12 бачить іще рідше, вона приїжджає, бачив, що ходить на город чи в гараж з інструментами. Вони живуть у сусідніх підїздах, він у другому, а Гуляєви - у першому. В нього друг живе у під`їзді, де живе ОСОБА_12 , бачить ОСОБА_2 в під`їзді, раніше часто, коли не працював, а зараз працює, бачить його, вітається, але не завжди відповідь чує. Чи здає комусь квартиру ОСОБА_12 - він не знає.

Суд, вислухавши сторони, свідків, думку прокурора, який вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі тимчасово, бо їздить в інше село, де має город, потім повертається до свого житла, що підтвердив свідок ОСОБА_15 , іншого житла не має, тобто факт того, що ОСОБА_2 постійно не проживає в спірній квартирі не підтвердився, відповідачка ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми тимчасово проживає в с.Таранове, Васильківського району, Дніпропетровської області, має там господарство, діти навчаються там, житла не мають, оскільки спірна квартира, в якій вони всі зареєстровані, є однокімнатною, замала для проживання їх всіх і забезпечення належних умов. Відповідачка діяла в інтересах своїх дітей, обрала інше тимчасове місце проживання, щоб не порушувати їх інтересів. Ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" дозволяє мати декілька місць проживання і бути зареєстрованим за одним із цих місць, іншого житла відповідачі не мають, ОСОБА_3 , в інтересах дітей, винаймає житло, діти повинні бути зареєстровані з одним із батьків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Дійсно, рішенням Першотравенської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №200а від 01 вересня 1976 року було видано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівнику шахти "Дніпровська", на сім`ю з 2 осіб, житлове приміщення по АДРЕСА_1 . Квартира однокімнатна. Цей факт підтверджується копією рішення , списком трудящих на отримання житла та ордером №183 від 01 вересня 1976 року.

З виписки фінансово-особового рахунку № НОМЕР_1 від 26 січня 2016 року встановлено, що на сьогоднішній день в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (наймач), його донька ОСОБА_3 , 1980 року народження, та його онуки (діти ОСОБА_3 ): ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В акті обстеження квартири АДРЕСА_7 , без дати, зазначено, що комісія в складі головного інженера Гордон О.А., начальника дільниці ОСОБА_16 , склали цей акт в тім, що по АДРЕСА_4 на 4 поверсі розташована однокімнатна квартира АДРЕСА_5 , не приватизована. З 2008 року ніхто не проживає. Доступу до квартири немає. Зі слів сусідів, періодично, проживають квартиранти, квартира в задовільному стані.

В акті №86 від 24 лютого 2016 року, складеному ПП "Комунальщик-2" та підписаному начальником дільниці, головним інженером та паспортистом цього підприємства, зазначено, що зі слів сусідів, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані, але не проживають з 2007 року по теперішній час. Проживають в с.Тарановка, Васильківського району.

Відповіддю Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області №51 від 09 березня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 дійсно з 2000 року проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , в будинку її цивільного чоловіка - ОСОБА_8 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №55620281 від 22 березня 2016 року підтверджується, що право власності на спірну квартиру ні за ким не зареєстроване.

Згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України в м.Першотравенську №37 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 , знаходиться в них на обліку та отримує пенсію за списком №1.

Довідкою Зеленогайської сільської ради №102 від 08 квітня 2016 року підтверджєується, що ОСОБА_6 , 2001 року народження, та ОСОБА_5 , 2007 року народження, дійсно проживають фактично, без реєстрації, по АДРЕСА_2 і не мають права власності на дане житло. Навчаються в Зеленогайській середній загальоосвітній школі.

Копіями квитанцій за квітень - травень 2016 року підтверджується, що ОСОБА_17 сплачує комунальні платежі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Копією довідки в/ч (польова пошта НОМЕР_2 ) від 02 листопада 2015 року підтверджується, що ОСОБА_8 в період з 16 вересня 2015 року про теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Актом №194 від 05 травня 2016 року ПП "Комунальщик-2" підтверджується, зі слів сусідів, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1 з 2007 року по теперішній час.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, в тому числі, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Зі змісту статті вбачається, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї - є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Під "збереженням жилого приміщення" в коментованій статті слід розуміти охорону законом права на житлову площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей. Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців. У разі перебільшення цього строку суд повинен з`ясувати причини. Ст. 71 ЖК закріплює вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем або членами його сім`ї.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснює застосування ст. 71 ЖК:

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки слід відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК). При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитись до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. При вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщенням але й намір повернутись.

У відповідність ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відповідно ст.78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 - 99 цього Кодексу.

Згідно п.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

У відповідність ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.
У відповідність ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Відповідно ст.3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.

Згідно ст.6 вказаного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В суді знайшов підтвердження той факт, що спірна квартира знаходиться в комунальній власності, в ній зареєстровані відповідачі по справі. Також, в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі, хоча і виїжджає з неї періодично для обробки городу в іншому населеному пункті, отримує пенсію за місцем реєстрації та проживання, сплачує комунальні послуги з обслуговування даної квартири. Відповідачка ОСОБА_3 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько яких записаний зі слів відповідачки. Вона разом з дітьми також зареєстрована у спірній однокімнатній квартирі. В інтересах дітей виїхали тимчасово до с.Таранове, Васильківського району, Дніпропетровської області, де, разом з чоловіком ОСОБА_8 , який є учасником АТО, винаймає житло, проживають там без реєстрації, ведуть домашнє господарство, як засіб для існування, діти навчаються в школі, іншого житла, крім спірної квартири, не мають, періодично приїжджають за місцем реєстрації та мають намір повернутися проживати у вказану квартиру.

Суду не надано ніяких доказів того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлені законом строки, акти обстеження ПП "Комунальщик-2" не містять інформації про дату його складання, про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, містить інформацію, зі слів сусідів, тобто дані акти констатують сам факт не проживання, не підтверджуючи причину не проживання, яка встановлена судом при допиті представників сторін, свідків, аналізом всіх зібраних по справі доказів.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що відповідачка ОСОБА_3 , разом з неповнолітніми дітьми тимчасово не проживають у спірній квартирі, на яку мають право як по її наданню, так і по фактичному в ній проживанню, з поважних причин, передбачених ст.71 ЖК України, а саме: в зв`язку з навчанням дітей у Зеленогайській середній загальноосвітній школі Васильківського району Дніпропетровської області, відповідачі не втратили інтересу до вказаного житла, іншого житла в них немає, в спірній квартирі знаходяться їх речі, комунальні послуги сплачують.

При таких обставинах відповідачі не втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати слід залишити за останнім.

Керуючись ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України, ст.29 ЦК України, ст.ст.71, 72, 68, 116 ЖК України, -суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітніх: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула