АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/572/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1860/16Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Чумак О.В.,

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

секретаря Філоненко О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5, про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

РішеннямКомсомольського міського суду Полтавської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

З зазначеним рішенням місцевого суду не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, яка стягуються з ОСОБА_3, на підставі постанови Комсомольського міського суду від 25 квітня 2003 року, на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частки до 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 03 серпня 2019 року. Апелянт вказує, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував зміну сімейного стану позивача, а саме народження другого сина ОСОБА_7 і збільшення кількості утриманців.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 111396, 03 серпня 2001 року у позивача і ОСОБА_8 народився син ОСОБА_6 /а.с. 6/.

Згідно до постанови Комсомольського міського суду Полтавської області від від 25 квітня 2003 року ОСОБА_3 зобовязано сплачувати аліменти на сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки заробітку щомісячно, починаючи з 15 квітня 2003 року до досягнення дитиною повноліття /а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтво про народження серії І-КЕ № 127129, 07 лютого 2004 року у позивача і ОСОБА_5 народився син ОСОБА_10 /а.с. 6/.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2004 року стягнуто з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше неподаткового мінімуму доходів громадян щомісячно /а.с. 7/.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено в законному порядку зміни його матеріального чи сімейного стану з 2004 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, керуючись наступним.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами статті 182 СК розмір аліментів визначається з урахуванням таких обставин, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, даних у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Так, позивач вважає, що його матеріальний і сімейний стан змінила та обставина, що після винесення постанови Комсомольським міським судом Полтавської області від 25 квітня 2003 року, якою було стягнуто з нього аліменти на сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в нього на утриманні зявилась інша дитина син ОСОБА_7, 07лютого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, на думку колегії суддів, зазначена обставина в даному випадку не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Як вбачається зі змісту рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2004 року, яким було стягнуто з позивача аліменти, на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд при ухваленні рішення і визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення, врахував наявність у ОСОБА_3 другої дитини та аліментних зобовязань на її утримання.

Врахувавши наведені обставини суд прийшов до висновку, що з позивача підлягає стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). А тому, на думку колегії суддів, зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь сина позивача ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/8 частини доходу позивача, порушить принцип рівного забезпечення кожним із батьків своїх дітей.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що встановлений судовими рішеннями розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, є таким, що відповідає вимогам закону і не суперечить праву дітей на рівне забезпечення з боку батька, достатнього для їх фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, колегія суддів, зауважує, що загальний розмір встановлених судовими рішеннями відрахувань від доходу позивача не порушує передбачені п. 4 ст. 70 Закону України «По виконавче провадження» обмеження щодо загального розміру таких стягнень, згідно до якого загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та місцевим судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми матеріального і процесуального права, які регулюють ці правовідносини.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Чумак

Судді: (підпис) ОСОБА_12

(підпис) ОСОБА_13

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1