ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.В.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Тернівської районної у м. Кривого Рогу ради, третя особа - Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї та молоді виконавчого комітету Криворізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини та про визначення часу спілкування з малолітньою дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 жовтня 2005 року до 23 січня 2012 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2011 року у справі № 2-4423/11 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 500 грн на місяць, починаючи з 16 листопада 2011 року до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2015 року у справі № 212/12038/14-ц змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4, з твердої грошової суми на ј частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини, на користь матері дитини. Відповідач вказане судове рішення не виконує, від матеріального утримання дитини ухиляється, не надає будь-якої іншої допомоги; виконанням своїх батьківських обов'язків не займається з дня розлучення. Заборгованість за аліментами сплачувалася із по вересень 2015 року під час розгляду справи. Син, позбавлений батьківської уваги, піклування, батько не цікавиться його навчанням, тим, як він проводить дозвілля, не проявляє турботи. З 2011 року життям їх сина цікавилися лише батьки відповідача, вони дзвонили та спілкуватися із онуком, бували з ним на прогулянках, брали його до себе у гості та їздили з ним до рідних в інше місто. Окрім того, відповідачу стало відомо про психічну хворобу сина, але він не виявив бажання поспілкуватися з лікарем, натомість зацікавленість проявив батько відповідача. Позивач вказувала, що така поведінка відповідача є байдужим ставленням до здоров'я дитини. Підставою для розлучення з відповідачем стало вживання останнім наркотичних засобів та перебування його під наглядом у лікаря-нарколога, вказана обставина, на її думку, негативно впливає на подальший розвиток та виховання дитини. Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання неповнолітнього сина, позивач просила позбавити відповідача його батьківських прав.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що з 2005 по 2012 рік він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. У шлюбі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з ОСОБА_3, яка була ініціатором розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу він намагався зустрічатися з дитиною та брати участь в її житті, проте відповідач увесь час чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною із січня 2012 року. Разом з тим він особисто не звертався до відповідача з проханням надати йому можливості зустрітися із сином, забрати його із дитячого садка чи школи, погуляти з ним, з такими проханнями зверталася до відповідача його мати чи батько. Посилаючись на викладене, позивач просив усунути йому перешкоди в спілкуванні з дитиною та встановити порядок участі батька у вихованні дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року, позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кривого РогуДніпропетровської області, батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року доповнено вступну, резолютивну частини та повний текст рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року текстом наступного змісту: «Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини та про визначення часу спілкування з малолітньою дитиною - залишено без задоволення».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2005 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2012 року (а. с. 5 т. 1).

У шлюбі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати із ОСОБА_3 (а. с. 4 т. 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2012 року у справі № 2-4423/11 з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 16 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року у справі № 212/12038/14-ц змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на користь матері дитини на утримання неповнолітнього сина, з твердої грошової суми на 1/4 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року, перебуває на примусовому виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Заборгованість, яка виникла із січня 2012 року повністю погашена у вересні 2015 року, що не заперечується сторонами у даній справі.

Також установлено, що починаючи з 30 січня 2014 року неповнолітній ОСОБА_5 перебуває під наглядом у лікаря-психіатра (а. с. 161, 162, т. 1).

Неповнолітній син сторін веде активний спосіб життя: навчається с вересня 2015 року у загальноосвітній школі, до цього часу був влаштований у дитячий садок, займається спортом.

Крім того, судами встановлено, що ОСОБА_4 вживав наркотичні засоби та перебував під наглядом у лікаря-нарколога у період з лютого 2011 року по червень 2014 року з приводу розладу наслідків вживання каннабіноїдів із шкідливими наслідками, знятий з обліку у зв'язку з відсутності повторних звернень за медичною допомогою протягом 3 років (а. с. 76, т. 1).

02 грудня 2014 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП за зберігання наркотичного засобу (а. с. 1, т. 2).

Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 18 червня 2014 року № 222 доцільно позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 (а. с. 58 т. 1).

Згідно з висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 17 вересня 2014 року № 379 та висновку Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді виконавчого комітету Криворізької міської ради визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні ОСОБА_5 недоцільне (а. с. 110, 164, т. 1).

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що надані у справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням. Крім того, суди послалися на те, що відповідач вживав наркотичні засоби та був знятий з обліку не у зв'язку з проходженням лікування та після цього знову затриманий з наркотичними засобами.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 Конвенції).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались положень ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, зазначених норм закону та роз'яснень не врахували, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановили, зокрема, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_4 не виконує своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини, не цікавиться життям сина та не спілкується з ним, не звернули уваги на те, що відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав і прагне брати участь у вихованні дитини, що підтверджується його зверненнями до органів опіки та піклування із заявами про встановлення порядку участі у вихованні дитини та поданням зустрічного позову у даній справі про усунення перешкод у спілкуванні із сином та визначення часу спілкування із ним; не навели фактів, які б спростували доводи ОСОБА_4, обмежившись лише доказами, наданими зі сторони ОСОБА_3

Поза увагою судів залишилося те, що протягом 2011, 2012, 2013 років ОСОБА_4 неодноразово бачився із сином, їздив до його родичів у м. Комсомольськ, відвідував дельфінарій, зоопарк, парки атракціонів тощо; у 2014 році водив сина на новорічне свято, був присутнім на змаганнях, у яких брав участь малолітній ОСОБА_5, що підтверджується фотографіями, які долучені відповідачем до матеріалів справи (а. с. 177-199, т. 1).

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не надали належної оцінки тому, що у квартирі ОСОБА_4 є всі умови для проживання та спілкування із сином, що підтверджується, зокрема, висновком виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 18 червня 2014 року № 7/29-2201; у матеріалах справи наявні квитанції на придбання іграшок; ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (а. с. 21, 43, 57, 174, т. 1).

Також судами не перевірено та не надано оцінки наявним у матеріалах справи копіям квитанцій та довідці державного виконавця про сплату ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина протягом 2011-2014 років; також поза увагою судів залишилося те, що заборгованість за аліментами була повністю погашена протягом 2015 року і на сьогоднішній день відсутня, що підтверджується довідкою з місця роботи ОСОБА_4 (а. с. 44-55, 113, т. 1, а. с. 38, т. 2).

Крім того, поза увагою судів залишився лист в.о. начальника Тернівського районного відділу міліції від 04 серпня 2014 року, згідно з яким перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 безпідставно постійно звертається до органів влади та до органів місцевого самоврядування та скаржиться на сім'ю ОСОБА_4, в результаті чого виникають сварки та конфліктні ситуації і з нею проведена профілактична бесіда з приводу недопущення в подальшому конфліктних ситуацій (а. с. 128, т. 1).

Також, пославшись на те, що батько дитини перебував на обліку у лікаря-нарколога та після зняття з нього знову був затриманий із наркотичними засобами, суди не звернули уваги та не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_4 знятий з обліку з 2014 року, більше на обліку не перебував та лікування не потребував; при затриманні у грудні 2014 року ОСОБА_4 не перебував у наркотичному сп'янінні, що підтверджено медичним висновком (а. с. 172, т. 1).

Доводи позивача, що батько дитини є наркоманом, спростовуються сертифікатом проходження профілактичного наркологічного огляду від 11 червня 2014 року (а. с. 115, т. 1).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На порушення ч. 4 ст. 10, ч. 4 ст. 60, ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки наявному у матеріалах справи висновку органу опіки і піклування Жовтневої районної у місті ради від 18 червня 2014 року № 222 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4», не встановили, на якій підставі він дійшов висновку про те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться життям та здоров'ям сина, а також не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не з'ясовано фактичних обставин щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків, висновки судів про умисне ухилення відповідача від виконання обов'язків з виховання дитини носять характер припущень, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Оскільки вимоги зустрічного позову взаємопов'язані із вимогами первісного позову і спільний їх розгляд є доцільним, у зв'язку із тим, що правовідносини випливають із обставин спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5, судові рішення у частині вирішення зустрічного позову також підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова