УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Ізмайлової Т.Л.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Адідас-Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації при скорочені, оплати по лікарняному та моральної шкоди,за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Адідас-Україна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні ОСОБА_4 звернувся в суд із вказаним позовом до дочірнього підприємства «Адідас-Україна» (далі - ДП «Адідас-Україна») в якому просив: поновити його на роботі в ДП «Адідас-Україна» на посаді менеджера магазину в м. Ужгород; стягнути з ДП «Адідас-Україна» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2015 року до дня поновлення на роботі, який на день подання позову становить 10 055,90 грн; стягнути з ДП «Адідас-Україна» на його користь компенсацію при скороченні в розмірі 6819,24 грн; стягнути з ДП «Адідас-Україна» на його користь оплату лікарняного листка за 16 днів непрацездатності в розмірі 8 044,72 грн; стягнути з ДП «Адідас-Україна» моральну шкоду в розмірі 60 000 грн; вирішити питання судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді менеджера магазину ДП «Адідас-Україна». Стягнуто з ДП «Адідас-Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36 939 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, оплату по листку непрацездатності серії АГЦ № 317093 за період з 27 квітня 2015 року по 12 травня 2015 року. В решті вимог відмовлено. Рішення суду щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 7 116,71 грн допущено до негайного виконання. Вирішено питання судового збору.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року стягнуто з ДП «Адідас-Україна» на користь ОСОБА_4 оплату 16-ти днів тимчасової непрацездатності внаслідок загального захворювання по листку непрацездатності серії АГЦ № 317093 за період з 27 квітня 2015 року по 12 травня 2015 року в розмірі 2 503,98 грн.

У касаційній скарзі ДП «Адідас-Україна»просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 10 березня 2009 року позивач ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду інспектора складу магазину № 110 ДП «Адідас - України», а 01 серпня 2012 року переведений на посаду менеджера магазину № 110, про що свідчать записи в трудовій книжці.

Наказом директора ДП «Адідас-Україна» № 16-П від 17 лютого 2015 року «Про зміни в організації праці та майбутнє звільнення працівників», у зв'язку з виробничою необхідністю, обумовленою закриттям 31 березня 2015 року магазину № 110 по вул. Корзо, 17, в м. Ужгороді вирішено скоротити чисельність працівників у підрозділі цього магазину, а саме, посаду менеджера магазину, в тижневий строк наказано попередити працівника підрозділу під підпис, про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників у підрозділі магазину. Менеджеру по роботі з персоналом роздрібної мережі розглянути можливість переводу працівника, що підлягає звільненню, на вакантну посаду у відповідності до спеціальності та кваліфікації працівника.

В повідомлені ДП «Адідас-Україна» від 19 лютого 2015 року направленому ОСОБА_5 зазначено, що останнім днем роботи магазину № 110 є 31 березня 2015 року, а посада, яку він займає, підлягає скороченню. Позивачеві ОСОБА_4 запропоновано переведення на посаду менеджера магазину № 107 за адресою: м. Вінниця, вул. Козицького, 51, з окладом згідно штатного розпису. З даним повідомленням позивач ознайомлений 21 лютого 2015 року та в ньому зазначив, що з наказом № 16‑П від 17 лютого 2015 року він ознайомлений та не згоден.

Наказом ДП «Адідас-Україна» за № 19-П від 15 квітня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 16-П від 17 лютого 2015 року», перенесено дату закриття магазину № 110 за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, з 31 березня 2015 року на 30 квітня 2015 року.

15 квітня 2015 року ОСОБА_5 повідомлено, що останнім днем роботи магазину № 110 є 30 квітня 2015 року включно. Зважаючи на це, позивачеві запропоновано продовжити трудові відносини з ДП «Адідас-Україна» до 30 квітня 2015 року включно, про що надати його згоду/незгоду у письмовому вигляді. З вказаним повідомленням позивач ознайомлений 20 квітня 2015 року.

17 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій щодо пропозиції продовження роботи в ДП «Адідас-Україна» повідомив, що погоджується продовжити роботу в ДП «Адідас-Україна» на посаді менеджера та просив перевести його на посаду менеджера магазину № 21 за адресою м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 13, на місце ОСОБА_6, навівши свої міркування щодо цієї пропозиції.

Листом від 28 квітня 2015 року на заяву ОСОБА_4 від 17 квітня 2015 року відповідач вказав, що вважає його пропозицію звільнити менеджера магазина за адресою: м. Ужгород, вул. Петефі, 13, задля того, щоб працевлаштувати його на момент вивільнення на цій посаді, необґрунтованою, та додатково повідомив, що останнім робочим днем для позивача є 30 квітня 2015 року.

30 квітня 2015 року відповідачем видано наказ № Ув-2058 «Про звільнення з посади», яким ОСОБА_4, менеджера магазину № 110, звільнено з посади з 30 квітня 2015 року у зв'язку зі змінами в організації праці підприємства (закриттям структурного підрозділу - магазину № 110 30 квітня 2015 року), та відмовою від переведення на іншу роботу, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказано виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та встановити компенсацію за 19 календарних днів невикористаної відпустки.

30 квітня 2015 року підприємство направило позивачу лист за № 310/15 у зв'язку з відсутністю позивача на робочому місці з 27 по 30 квітня 2015 року та просило надати письмові пояснення з обґрунтуванням причин не з'явлення на роботу. Позивача також повідомлено про те, що його трудова книжка знаходиться в магазині «Аdidas» за адресою: м. Ужгород, вул. Петефі, 13, визначено відповідальну особу за вручення трудової книжки згідно довіреності ОСОБА_7

З наказом № Ув-2058 «Про звільнення з посади» ОСОБА_4 ознайомився 07 травня 2015 року і цього ж дня позивачеві вручено його трудову книжку, про що вказано на наказі та не заперечується сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строків його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що відповідачем у порушення вимог трудового законодавства не було запропоновану позивачу всіх вакансій, які існували у період звільнення позивача. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності вакантних посад на підприємстві на момент звільнення позивача або їх невідповідності кваліфікації останнього.

Крім того, відповідачем у порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України було звільнено позивача під час перебування його на лікарняному з 27 квітня 2015 року по 12 травня 2015 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЦ № 317093, який відповідач отримав 30 квітня 2015 року.

Доводи заявника щодо неналежного оформлення вказаного листка непрацездатності не заслуговують на увагу, оскільки лікарняний листок позивачеві для належного оформлення не повертався.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Адідас-Україна» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
Т.Л. Ізмайлова