18.07.2016 Справа № 756/8170/16-ц
№756/8170/16-ц
№2/756/4354/16
УХВАЛА

18 липня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту у якому просив скасувати арешт, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВП №37006768 від 27.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВП №38340051 від 31.10.2013 року, крім того постановою відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВП №40077930 від 12.11.2013 року. Усі вказані постанови виносилися для виконання постанов ВДАІ про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави адміністративних штрафів.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява, повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, перелік документів, що подаються до заяви.

Згідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У відповідності до ст. 26 ЦПК України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

У відповідності до абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

В порушення ст. 119 ЦПК України ОСОБА_1 не зазначено доказів та обґрунтувань на підтвердження порушень зі сторони ВДВС, безпідставної відмови у знятті арешту за трьома різними виконавчими провадженнями та не обґрунтовано можливості звернення із даним позовом саме до виконавчої служби. Крім того, позовна заява не містить достатніх відомостей про осіб в інтересах яких здійснювався арешт майна за постановою ВДВС та у зв»язку із чим вчинені вказані обмеження, їх доцільності на даний час.

Крім того, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За правилами ст. 6 п. 3 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об»єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, з огляду на позовні вимоги та кількість арештів про зняття яких йдеться, позивачем судовий збір сплачено не у належному розмірі.

Ч.1 ст.121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119,120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 року для усунення цих недоліків був установлений строк до 11.07.2016 року, однак не більше п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

На виконання зазначеної ухвали запропоновано надати до суду позовну заяву з дотриманням вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України та з врахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в зазначеній ухвалі.

11.07.2016 року до суду позивачем подано не первісну позовну заяву з врахуванням вимог про усунення недоліків викладених в зазначеній ухвалі, а уточнену позовну заяву з вимогами до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту по виконавчому провадженню №38340051 від 31.10.2013 року, яка за своїм змістом є новою позовною заявою.

Таким чином, станом на 18.07.2016 року вимоги ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви не виконано.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить вказані недоліки, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук