АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1204/16-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1673/К/16 Багрова А.Г.
Категорія - 41 (І ) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильскьої А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача Приватного Підприємства „Таврія" - Ярошенко Наталі Григорівни, представника відповідача редакції Нікопольської міської газети „Репортер"-Меліховської Яни Олександрівни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Таврія» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом Приватного Підприємства „Таврія" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, редакції Нікопольської міської газети „Репортер", ОСОБА_11 про захист ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Приватне Підприємство „Таврія"( надалі -ПП «Таврія») звернулось до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щов Нікопольській міській газеті «Репортер» за НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та за НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 були надруковані статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», автором яких є ОСОБА_11, викладена в них інформація про ПП «Таврія» є недостовірною, такою що порушує ділову репутацію підприємства в очах невизначеного кола осіб, які могли читати вищевказані статті. Поширена інформація формує думку про те, що ПП «Таврія»в ході здійснення господарської діяльності діє недобросовісно по відношенню до своїх контрагентів, зокрема вдається у взаємовідносинах з ними до психологічного тиску та застосовує корупційні методи для отримання незаконних для себе переваг, а також не виконує взяті на себе зобов'язання та здійснює вирощування зернових культур неналежної якості. Все це знижує престиж та підриває довіру до діяльності ПП «Таврія», що негативно може відобразитись на його господарській діяльності.

Після уточнення позовних вимог позивач просив суд: визнати недостовірною інформацію відносно ПП «Таврія» , поширену через Нікопольську міську газету «Репортер» у НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» автором якої є ОСОБА_11 , а саме: «Это потому, что сельський голова и депутаты - карманные у «Таври»;

Визнати недостовірною інформацію відносно ПП «Таврія» , поширену через Нікопольську міську газету «Репортер» у НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» автором якої є ОСОБА_11, а саме:

«...дирекция «Таврии» стала настаивать на подписании новых договоров, причем не на пять, а сразу на пятнадцать лет. Если не подписал, увольняли с работы. Причем подсовывали чистую бумагу, только ставь подпись... Пайщиков, которые отказались подписывать договор за два года наперед, руководство «Таврии» всячески старалось ущемить. Например, в 2010-2011 гг. все пайщики получали по 2 и 3 тонны зерна, нам же дали лишь по 1,6 тонны... ОСОБА_13 удивлялась: «А как вы расторгните договор?», намекала, что у них все «схвачено»... Осенью 2011 г. «Таврия» засеяла наши поля, а летом 2012 г., несмотря на наши договора со ОСОБА_14, собрала урожай. Нам ничего на пай не дали... начальник местной охраны пояснил, что против «Таврии» нельзя идти, поскольку ОСОБА_15 является депутатом областного совета..

Даже милиционеры возмущались, когда начальник местной охраны пояснил, что против «Таврии» нельзя идти, поскольку ОСОБА_15 является депутатом областного совета. В прошлом году как косили наши поля? Ночью пока все спят. ОСОБА_16 посылала местного комбайнера, но он отказывался ехать, не хотел идти против односельчан. Так прислали комбайн из Покровского, из «Перспективы»...Город далеко, работы нет. Они на этом спекулируют. Вызывают нашу односельчанку: «Даем тебе работу, но в замен ты подписываешь договор». Подписала. Затем новое условие: А еще пусть подпишут муж и родители». Подписали . Выходит. Выходит человек на работу, проработала пару месяцев - и ей: «До свидание»... ОСОБА_10 каждый год «Таврия» поле косит и косит. Но ОСОБА_14 с нею рассчитывается и рассчитывается. Он за четыре года лишь один раз полностью скосил все наши наделы, все остальное время «Таврия» у него перехватывает. - Видно, где наша пшеница стоит - чистенькая, красивая. Рядом - «Таврии», с бурьянами... У ОСОБА_14 зерно хорошее, чистое, на посевной материал годится.У него мука золотая, а из таврийской невозможно ничего испечь... На нас карманные суды стали накладывать штрафы за то, что мы не желаем заключать новые договоры с «Таврией» Да смеются над нами в «Таврии». Спрашивают в бухгалтерии: «У вас что. Завтра суд?» «Да. Откуда вы знаете?» «Так уже сегодня повезли деньги», - и смеются...»

Зобовязати редакцію Нікопольської міської газети «Репортер» спростувати протягом місяця з дня набрання рішення суду законної сили вищезазначену інформацію у тому ж засобі масової інформації та у такий же спосіб, у який вона була поширена;

Стягнути з редакції Нікопольської міської газети «Репортер» на користь ПП «Таврія» немайнову шкоду у сумі 100000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року ПП «Таврія» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ПП «Таврія», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поширена інформація є оціночним судженням, оскільки вона носить стверджувальний характер.

Суд не взяв до уваги, що відповідачами не надано доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації. Судом не враховано надання ПП «Таврія» доказів належного виконання обов'язків орендаря, що спростовує недостовірну інформацію поширену відповідачами.

Суд залишив поза увагою, що поширення недостовірної інформації відповідачами погіршило ділову репутацію підприємства, що призвело до порушення його немайнових прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Інформаційний центр «Репортер» , відповідач ОСОБА_9, ОСОБА_8,ОСОБА_7, ОСОБА_6,, ОСОБА_11, кожний окремо просять рішення суду, як законне та обґрунтоване , на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Нікопольська міська газета „Репортер", засновником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю „Інформаційний центр „Репортер" у НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої є ОСОБА_11, був опублікований репортаж з мітингу перед сесією сільради та блокування кабінету сільського голови через незадоволенням рішення сільради про підвищення податку на землю ( а.с. 8-9)

В зазначеній статті ОСОБА_11 промовив репліку групи селян: „-Это потому, что сельский голова и депутаты-карманные у «Таврии».

На сторінках 5,6 у статті „ІНФОРМАЦІЯ_4" НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.10-11) була надрукована інформація з посиланням на виступ ОСОБА_5 : «...дирекция «Таврии» стала настаивать на подписании новых договоров, причем не на пять, а сразу на пятнадцать лет. Если не подписал, увольняли с работы. Причем подсовывали чистую бумагу, только ставь подпись... Пайщиков, которые отказались подписывать договор за два года наперед, руководство «Таврии» всячески старалось ущемить. Например, в 2010-2011 гг. все пайщики получали по 2 и 3 тонны зерна, нам же дали лишь по 1,6 тонны... ОСОБА_13 удивлялась: «А как вы расторгните договор?», намекала, что у них все «схвачено»... Осенью 2011 г. «Таврия» засеяла наши поля, а летом 2012 г., несмотря на наши договора со ОСОБА_14, собрала урожай. Нам ничего на пай не дали... начальник местной охраны пояснил, что против «Таврии» нельзя идти, поскольку ОСОБА_15 является депутатом областного совета.. Даже милиционеры возмущались, когда начальник местной охраны пояснил, что против «Таврии» нельзя идти, поскольку ОСОБА_15 является депутатом обласного сонета. В прошлом году как косили наши поля? Ночью пока все спят. ОСОБА_16 посылала местного комбайнера, но он отказывался ехать, не хотел идти проти в односельчан. Так прислали комбайн из Покровского, из «Перспективы»...» А також була надрукована інформація з посиланням на виступ ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 : «Город далеко, работы нет. Они на этом спекулируют. Вызывают нашу односельчанку: «Даем тебе работу, но в замен ты подписываешь договор». Подписала. Затем новое условие: А еще пусть подпишут муж и родители». Подписали . Выходит. Выходит человек на работу, проработала пару месяцев - и ей: «До свидание»... ОСОБА_10 каждий год «Таврия» поле косит и косит. Но ОСОБА_14 с нею рассчитывается и рассчитывается. Он за четыре года лишь один раз полностью скосил все наши наделы, все остальное время «Таврия» у него перехватывает. - Видно, где наша пшеница стоит - чистенькая, красивая. Рядом - «Таврии», с бурьянами... У ОСОБА_14 зерно хорошее, чистое, на посевной материал годится.У него мука золотая, а из таврийской невозможно ничего испечь... На нас карманные суды стали накладывать штрафы за то, что мы не желаем заключать новые договоры с «Таврией» Да смеются над нами в «Таврии». Спрашивают в бухгалтерии: «У вас что. Завтра суд?» «Да. Откуда вы знаете?» «Так уже сегодня повезли деньги», - и смеются...» ( а.с. 8-12).

Звертаючись до суду із позовними вимогами ПП «Таврія» посилалось на те, що поширена відповідачами інформація є неправдивою, такою, що порушує ділову репутацію підприємства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що інформація поширена відповідачами не є фактичним твердженням, а є їх суб'єктивною думкою, оціночним судженням, яке вони виразили виступаючи на імпровізованому мітингу перед сесією сільської ради, з приводу питання, яке мало громадський інтерес, що було відображено у репортажі газети «Репортер».

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 91 ЦК України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Загальні засади правового захисту особистих немайнових прав юридичної особи визначені у ст.ст.15-23, 269-315 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1, п. 4, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 зазначеної вище постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин 1,2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах "Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Статтею 34 Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Таке право друкованих засобів масової інформації закріплено і в ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 26 листопада 1992 року.

Відмовляючи в задоволенні позову і спростуванні відомостей, викладених у статтях Нікопольської міської газети „Репортер", суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дані відомості не є такими, що погіршують ділову репутацію позивача не можуть бути оспорені й спростовані в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України, оскільки є відображенням поглядів мешканців села, які викладені журналістом, та є оціночними судженнями про певні події, які відбулися на мітингу селін біля будівлі сільської ради, їх суб'єктивна думка, стосовно суспільно значущих питань, право на які гарантовано ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Стаття 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» має застереження, що журналіст є творчим працівником, який професійно збирає, одержує, створює та займається підготовкою інформації для друку, а тому має право вільно користуватися та обирати у своїх публікаціях різномовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру.

При вирішенні справи судом першої інстанції забезпечено баланс між Конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Із роз'яснення, наведеного у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник спільних відносин».

Виходячи із змісту висловлювань відповідачів - фізичних осіб, суд першої інстанції вірно визначив характер інформації та зробив висновок, що вона є оціночним судженням, відповідно до ст.47-1 Закону України «Про інформацію».

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачем, але і те, що внаслідок цього було порушено його немайнові права.

Зі змісту висловлювань мешканців села, викладених у друкованих засобах - не вбачається інформації, що ганьбить ділову репутацію ПП «Таврія».

Встановивши, зі змісту вищевказаних публікації, що викладені в них відомості є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку відповідачів, суд прийшов до вірного висновку, що репортажі статті не мають фактичних тверджень, які б доводили, що висловлювання зазначені в них мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити ділову репутацію позивача, а є оціночним судженням та вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, та відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі, що відповідачами не доведена достовірність поширеної інформації, оскільки, викладені у статтях міркування відповідачів не є фактами, які підлягають доведенню, а є лише суб'єктивною думкою, їх міркуванням, припущенням.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що поширена інформація є твердженням, а не оціночним судженням, як визначив її суд першої інстанції. Однак, колегія суддів не приймає їх до уваги тому, що вони зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, у той час як відповідно до ст. 212 ЦПК України таке право належить суду, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України рішень суду за участю ПП «Таврія», колегія суддів не бере до уваги оскільки вони не мають правового значення для вирішення спірного питання.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги не доведені, не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313 -315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Таврія» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова