Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_5, треті особи: Управління Держземагентства у Мукачівському районі, Кольчинська селищна рада Мукачівського району, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трегер», про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Кольчинської селищної ради Мукачівського району, треті особи: Верхньовизницька сільська рада Мукачівського району Закарпатської області, Управління Держземагентства у Мукачівському районі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трегер», про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_5 05 жовтня 2007 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі НОМЕР_4.

Позов мотивував тим, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_2. Для будівництва та обслуговування даною жилого будинку йому на підставі рішення Кольчинської селищної ради від 28 січня 2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, серії НОМЕР_5, зареєстрований у встановленому порядку, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6. Поряд з даною земельною ділянкою є інша земельна ділянка, яка знаходиться в його користуванні, для ведення особистого селянського господарства. У червні 2014 року він вирішив приватизувати цю земельну ділянку, для чого звернувся до ТОВ «Трегер» для проведення зйомки та виготовлення кадастрового плану з метою визначення точної площі. При проведенні зйомки було виявлено, що на частину його земельної ділянки Верхньовизницькою сільською радою в 2007 році видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, хоча дана земельна ділянка знаходиться на землях Кольчинської селищної ради. Виявилося що у ОСОБА_5 є державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий Верхньовизницькою сільською радою 05 жовтня 2007 року, площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1, і в даному державному акті в описі меж від В до А зазначено, що межують його землі (ОСОБА_4.). Однак і його земельні ділянки, і за межами його земельної ділянки (на яку видано Верхньовизницькою сільською радою державний акт ОСОБА_5.) знаходяться землі Кольчинської селищної ради - населений пункт с. Кленовець, що підтверджується листом управління Держземагентства у Мукачівському районі та планом с. Кленовець, на якій відображено межі земель Кольчинської селищної ради та місцезнаходження його земельної ділянки. Таким чином, Верхньовизницька сільська рада перевищила свої повноваження і не мала права видавати державний акт на право власності на земельну ділянку, місце розташування якої є населений пункт - с. Кленовець, що входить до підпорядкування Кольчинської селищної ради.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, Кольчинської селищної ради Мукачівського району, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, площею 0,25 га, виданий 28 січня 2008 року Кольчинською селищною радою на ім'я ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішенням Мукачівської ради народних депутатів від 23 травня 1995 року було визначено межі між Кольчинською селищною та Верхньовизницькою сільською радами, а саме: проходження меж між с. Кленовець та с. В. Визниця було визначено за існуючою межею садиби ОСОБА_4 Тим же рішенням було зобов'язано Кольчинську селищну раду переглянути рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 1995, що набуло законної сили, підтверджено факт встановлення меж між Кольчинською селищною та Верхньовизницькою сільською радами в районі с. Кленовець за існуючою межею садиби ОСОБА_4 Земельна ділянка навпроти садиби ОСОБА_6 біля садиби ОСОБА_4 віднесена до території Верхньовизницької сільської ради. Оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачу незаконно, оскільки межі земельної ділянки не погоджувались із сусіднім землекористувачем -ОСОБА_5 Спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7. 05 вересня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення підсобного господарства. Дана земельна ділянка була передана у власність без зміни її площі, меж та цільового використання. Сам правочин, на підставі якого відбулась передача земельної ділянки у власність ОСОБА_5, є чинним, в судовому порядку не оспорювався. При приватизації земельної ділянки відповідачем та погодженні її меж у 2008 році останній повинен був погодити межу з власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_5, що в описі меж в оспорюваному державному акті знаходиться під позначками від Б до В. Натомість, в описі меж від Б до В вказано, що там знаходяться землі в користуванні ОСОБА_4, а ОСОБА_5 як сусідній землекористувач в державному акті не зазначений.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_5, на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства, виданий 05 жовтня 2007 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 182 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 182 грн 70 коп.

Судові витрати за зустрічним позовом віднесено за рахунок ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року зазначене судове рішення в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 та стягнення з Верхньовизницької сільської ради та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судових витрат скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції вважав, що при оформленні державного акта серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5 Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району, були допущені порушення вимог ч. 1 ст. 122, п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України - перевищення Верхньовизницькою сільською радою наданих їй законом повноважень та непогодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем; Верхньовизницька сільська рада не мала права видавати державний акт на право власності на земельну ділянку, місцем розташування якої є населений пункт - с. Кленовець, який відноситься до території Кольчинської селищної ради; висновком судового експерта від 16 червня 2015 року № 1881 установлено, що підпис від імені ОСОБА_4, розташований в графі «Підпис» рядку «В-А Землі ОСОБА_4 по межових знаках» в протоколі встановлення і погодження меж земельної ділянки в технічній документації на сторінці № 31, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4, зазначав, що порушення права користування останнім земельною ділянкою належними та допустимими доказами не доведено. Як наслідок також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Верхньовизницької сільської ради та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г.Іваненко

В.І.Мартинюк