СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1957/16
ун. № 759/605/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Семанівої Ю.В.,

за участю секретаря - Маляренко М.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора, нотаріус Зубченко Л.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 у січні 2016 року звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди. Матеріали позовної заяви відповідно до протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями розподілено судді Семанівій Ю.В. та отримано 20.01.2016 року. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений від імені ОСОБА_4 в особі повіреної ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, Зубченко Л.С. 02.07.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 8-729, як такий, що здійснений на підставі нікчемної довіреності з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

В поданому до суду позові позивач посилається на те, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1. З січня 2002 року позивач перебуває на консультативному обліку в психоневрологічному диспансері № 4. Знаючи про хворобу позивача, відповідач - ОСОБА_5 спонукала ОСОБА_4 до укладення довіреності на ім'я відповідача про розпорядження даною квартирою. 26.05.2005 року приватним нотаріусом посвідчена довіреність, яка дозволяла ОСОБА_5 продати, обміняти, здавати в оренду спірну квартиру. Так, ОСОБА_5 на підставі довіреності уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 Про факт відчуження квартири позивачу стало відомо влітку 2007 року. Таким чином, позивач зазначає, що вона не усвідомлювала своїх дій в момент підписання довіреності на ім'я ОСОБА_5, а відтак такий правочин є нікчемним. Просить визнати недійсним договір кіпівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того, у зв'язку із тим, що їй завдано тяжкі душевні страждання, погіршенням здоров'я позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_6, було подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2.ч.1 ст.2015 ЦПК України в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. Клопотання обґрунтоване тим, що є рішення судів, що набрали законної сили та були постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про й самий предмет і з тих самих підстав. При цьому відповідач посилається на те, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2-249/2008 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5. ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус КМНО Селіверстов В.О., ЕУЮ у м. Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2008 р. у цивільній справі № 2-249/2008 позивачу ОСОБА_4 було повністю відмовлено у задоволені позову про визнання недійсними довіреності на ім'я ОСОБА_5 від 26.05.2005 р. та говору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 2.02.2007 p., посвідченого нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2008 р. у цивільній справі № 2-249/2008 було залишено в силі ухвалою Апеляційного суд м. Києва від 04.06.2009 р. та ухвалою Верховного суду України від 27.01.2010 р. При цьому, відповідач наголошує на тому, що зазначений позов був заявлений з тих підстав, що позивач ОСОБА_9 на час видачі довіреності від 26.05.2005 р. страждала психічним захворюванням, не усвідомлювала значення цих своїх дій та не могла ними керувати. На думку відповідача, оскільки у позові від 18.01.2016 р. у цивільній справі № 759/605/16-ц позивачка ОСОБА_4 знову звертається з вимогою до ОСОБА_5. ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_2 від 02.02.2007 р., посвідченого нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з тих підстав, що на момент видачі нею довіреності від .05.2005 р. на ім'я ОСОБА_5 вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати - провадження у справі в цій частині відповідач просить закрити.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про те, що відповідач позов не визнає у повному обсязі, просив закрити провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав, викладених у клопотанні. Просив задовольнити клопотання.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала, зазначивши, що у даному випадку провадження у справі в частині позовних вимог не може бути закрито, оскільки підстави і обставини позовних вимог у цих справах не співпадають. Так, представник позивача звернула увагу, що на сторінці 5 позовної заяви зазначено «договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.02.2007р. не відповідає вимогам закону, оскільки був укладений на підставі нікчемного правочину (довіреності), який було вчинено в результаті обману, спрямований на незаконне припинення права власності ОСОБА_4 на квартиру, крім того, було відсутнє волевиявлення продавця». Зазначене, як і інші обґрунтування, обставини та підстави, наведені в позовній заяві, на думку позивача, не є тотожними з обґрунтуванням, обставинами та підставами, викладеними у попередньому позові, поданому у 2007 році. Також, представник позивача зазначила про наявність у матеріалах до позовної заяви нового висновку судово-психіатричного експерта від 22.09.2015 року №812, що підтверджує, на думку представника позивача, разом з урахуванням факту обману позивача, нікчемність довіреності і, відповідно є підставою для визнання договору недійсним. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-249/2008, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки по справі, суд прийшов до висновку про закриття провадження по справі за наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2015 суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

У зв'язку із заявленим клопотання про закриття провадження по справі, судом було витребувано матеріали цивільної справи № 2-249/2008 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу. Матеріали витребуваної справи надійшли 07.04.2016 року.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2008 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу - відмовлено.

В даній позовній заяві від 01.08.2007 року ОСОБА_4 . просила визнати довіреність видану на ім'я ОСОБА_5 та договір про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 недійсними. Позов обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, оскільки мала певні психічні захворювання, у зв'язку з чим з січня 2002 року позивач перебуває на консультативному обліку в психоневрологічному диспансері № 4.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2009 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2008 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 27.01.2010 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2008 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2009 року залишено без змін.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В ухвалі Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року, касаційний суд виходив з того, що закриття провадження у справі за пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, тотожний до спору, що розглядається, тобто коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з новим позовом і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Судовим розглядом встановлено, що сторони у цивільній справ № 2-249/2008 та у цивільній справі № 2-759-1957-16 співпадають.

Згідно із правовим висновком Верховного суду України від 22 квітня 2015 року необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). Також, підтверджено, що за змістом пункту 2 частини 1 ст. 205 ЦПК позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному сенсі предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У даному випадку суд дійшов висновку, що предмет спору в частині визнання недійсним договору купівлі продажу від 02.02.2007 року у цивільній справ № 2-249/2008 та у цивільній справі № 2-759-1957-16 є тотожним.

Що стосується підстав позову. При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права. Зазначена позиція відповідає позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі суду від 24 березня 2010 року у справі №6-16378св09.

При цьому цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними. В свою чергу, від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору.

Не належать до юридичних фактів матеріально-правового характеру обставини, що є доказами у справі (ст. 57 ЦПК). З ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які є підставою позову. До того ж, від цих фактів необхідно відрізняти цивільні процесуальні факти, які підтверджують наявність обставин, необхідних для реалізації права на пред'явлення позову (ст. З ЦПК), заходів із забезпечення позову (ст. 151 ЦПК), зупинення провадження у справі (ст.ст. 201, 202 ЦПК) тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду » , у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК ). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що фактичні обставини цих справ є тотожними, в обидво позовах йде мова про тотожні правовідносини, юридичні факти обох позовів - співпадають, суд робить висновок про тотожність підстав позовів, поданого у 2007 році та у 2016 році.

Що стосується висновку судово - психіатричного експерта №812 від 22.09.2015 року, суд вважає вказаний висновок - новим доказом і не може надавати йому оцінки при розгляді клопотання про закриття провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що провадження по даній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.07.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 8-729 підлягає закриттю.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора, нотаріус Зубченко Л.С. в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. - закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Ю.В. Семаніва