Справа № 577/1545/16-ц
Провадження № 2-п/577/6/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2016 р.

Конотопський міськрайонний суд в складі :

головуючого судді Кущенка М.Ф.

при секретарі Олійник В.П.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області винесене заочне рішення по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 377595,02грн, яким позовні вимоги банку задоволені (л.с. 62).

Заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року було отримане ОСОБА_1 3 червня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та довідка поштового відділення.(л.с. 65,68).

9 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій прохає переглянути вищевказане заочне рішення суду (л.с. 67). Свої вимоги обґрунтовує тим, що по цьому самому предмету і між цими ж самими сторонами прийняте рішення третейського суду за його підсудністю, оскільки повноваження третейського суду не поширюються лише на спори щодо захисту прав споживачів. А в даному випадку такого немає. Таким чином існує два рішення якими із заявника стягнута заборгованість як по кредиту так і по пені. І він змушений буде платити одну і ту ж заборгованість двічі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 вимоги заяви підтримали і просять її задовольнити, проти розрахунку заборгованості не заперечували. Після оголошення ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2015р., якою відмовлено стягувачу у видачі виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 15.06.2015р. про стягнення із ОСОБА_1 і ОСОБА_3 боргу станом на 08.01.2015р. (л.с.70-73,86-88) на тій підставі, що прийняте рішення не може бути прийняти до уваги, оскільки воно винесене за межами компетенції третейського суду, представник заявника ОСОБА_2 пояснив, що вони не визнають нарахованої заборгованості. Крім цього звертає увагу, що вказана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва є незаконною, оскільки банк, який предявляв вимоги до його клієнта, не являється споживачем в звязку із чим на вказані правовідносини не можуть розповсюджуватися положення Закону України Про захист прав споживачів. Вони не винні, що вказана ухвала не була оскаржена банком, а його представник не міг її оскаржити, оскільки він не був учасником того процесу і йому відповідна копія ухвали не направлялася. Оскільки вказана ухвала суперечить діючому законодавству вона не може бути прийнята до уваги.

Представник стягувача на розгляд цього питання не зявився, подав заяву в якій просить розглядати заяву боржника без його участі, проти вимог заяви заперечує. (л.с.84-85,92).

Боржник ОСОБА_3 на розгляд заяви не зявився, подав прохання розглядати її без його участі, він підтримує вимоги ОСОБА_1 (л.с.95).

Вислухавши сторону заявника та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що обставини, на які ОСОБА_1 і його представник посилаються для обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення Конотопського міськрайсуду від 29 квітня 2016 року, не мають істотного значення для перегляду заочного рішення.

Побоювання заявника, що з нього по одному і тому самому кредиту будуть проводити стягнення двічі : за рішенням третейського суду від 15.06.2015р. і Конотопського міськрайонного суду від 29.04.2016р. являються безпідставними, оскільки вже згадуваним рішенням Дніпровського районного суду від 04.11.2015р. у видачі виконавчого листа про стягнення боргу із ОСОБА_1 і ОСОБА_3 банку відмовлено саме на тій підставі, що вказане рішення винесено третейським судом за межами його компетенції.

Посилання заявників, що по вказаному спору позивачем є банк, а не споживач, виключає розповсюдження на нього Закону України Про захист прав споживачів, а відтак третейський суд є компетентним в його прийнятті , не може бути прийняте до уваги оскільки відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України Про третейські суди (вказаним пунктом Закон доповнений Законом № 2983-У1 від 3.02.2011р.) третейські суди можуть розглядати будь-які справ, що виникли із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів. А щодо розповсюдження на виниклі правовідносини положень Закону Про захист прав споживачів свідчить позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 2.09.2015р. у справі №6-856цс15, яка відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обовязковою для всіх судів України.

Посилання представника заявника, що він не згоден із величиною боргу стягнутого на користь банку, суд відносить до суто риторичного, оскільки представником не надано будь-яких пояснень щодо наведеного в судовому рішенні розрахунку боргу і в чому конкретного його незгода.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 228, 231, 232 ЦПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 377595,0 2грн. залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз»яснити ОСОБА_1, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СуддяОСОБА_4