Справа №478/306/16-ц 18.07.2016 18.07.2016 18.07.2016
Провадження №22-ц/784/1300/16
Справа № 478/306/16-ц Головуючий в 1 інстанції:Іщенко Х.В.,
Провадження № 22ц/784/1300/16 Доповідач: Маляренко І.Б.
Категорія: 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Данилової О.О.

За участю секретаря: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Казанківського районного центру зайнятості населення Миколаївської області про зміну формулювання звільнення з роботи,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Казанківського районного центру зайнятості населення Миколаївської області про зміну формулювання звільнення з роботи.

На обгрунтування заявлених вимог зазначила, що у 1987 році її було прийнято рішенням № 8 від 07 липня 1987 року до членів колишнього колгоспу імені Петровського Казанківського району Миколаївської області. В подальшому її було направлено на роботу вихователем дитячого садку №1 до колгоспу імені Петровського Казанківського району Миколаївської області. У звязку з реорганізацією цього колгоспу за наказом №1 від 18 січня 2000 року вона стала членом колишнього СГВК «Промінь» Казанківського району Миколаївської області, а наказом №1 від 03 січня 2004 року - звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

До звільнення 03 січня 2004 року вона, перебуваючи в членах колективного підприємства СГВК «Промінь», знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, яка з 01.07.2002 року була визнана інвалідом дитинства і потребувала стороннього догляду.

На теперішній час згідно з довідкою МСЕК № 369489 від 26.11.2015 року вона здійснює догляд за дитиною-інвалідом 1 групи інвалідності.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила поновити їй строк на звернення до суду та змінити формулювання підстав звільнення з роботи з ч.1 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП звільнення у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку або за дитиною-інвалідом.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування у звязку з допущеним судом порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачка не довела поважності причин пропуску передбаченого ст. 233 КЗпП України строку, а тому її основні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільний процес за загальним правилом відкривається у зв'язку з виникненням

спору між різними учасниками матеріально-правових відносин. У кожній цивільній справі

є дві сторони - позивач і відповідач.

Сторони - це суб'єкти спірних матеріальних правовідносин, спір між якими про їхні суб'єктивні права та обов'язки має бути вирішений судом у порядку цивільного судочинства.

Позивач - це особа, на захист порушених, оспорюваних, невизнаних суб'єктивних прав, свобод та охоронюваних законом інтересів якої відкривається провадження у справі в суді.

Відповідач - це особа, яка вступає у процес або притягується судом до участі у справі за вказівкою і вимогою позивача за порушення, невизнання або оспорення його прав. При цьому слід зазначити, що порушення прав позивача з боку відповідача - це лише припущення позивача, яке проходить всебічну перевірку судом під час розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, у січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зміну формулювання звільнення з роботи (а.с.2), де відповідачем зазначила Казанківський районний центр зайнятості Миколаївської області.

При цьому послалася на те, що у 1987 році її було прийнято рішенням № 8 від 07 липня 1987 року до членів колишнього колгоспу імені Петровського Казанківського району Миколаївської області. В подальшому її було направлено на роботу вихователем дитячого садку №1 в колгосп імені Петровського Казанківського району Миколаївської області. В звязку з реорганізацією цього колгоспу за наказом №1 від 18 січня 2000 року вона стала членом колишнього СГВК «Промінь» Казанківського району Миколаївської області, а наказом №1 від 03 січня 2004 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

Останнє підтверджується записами у наданій позивачкою копії трудової книжки (а.с.4).

Згідно із довідками Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. 22,35) Колективне підприємство СГВК «Промінь» Казанківського району Микодаївської області припинене 09.12.2006 року (номер дії 000346), правонаступник відсутній.

Із наявних у справі письмових пояснень Казанківського районного центру зайнятості Миколаївської області (а.с. 20-21, 43) вбачається, що Центр не згоден із наданням йому статусу відповідача, оскільки не має жодного відношення до правовідносин, у яких у зазначений нею період позивачка перебувала членом СГВК «Промінь» Казанківського району Миколаївської області.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Положенням про державну службу зайнятості, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 року № 41, передбачено, що Служба складається з Центрального апарату Служби, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), районних, міських, районних у містах та міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), навчальних закладів державної служби зайнятості, центрів професійної орієнтації населення, інших підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані юридичні особи).

Служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики України, рішеннями правління Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» визначено повноваження, які надаються, зокрема, і базовим центрам зайнятості, і серед них відсутнє повноваження щодо урегулювання трудових спорів, що виникають у осіб, які звернулись до відповідних центрів щодо надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення, навіть за відсутності правонаступника у припиненого підприємства, з яким зазначена особа свого часу перебувала у трудових відносинах.

З урахуванням вищенаведеного у суда першої інстанції не було підстав для оцінки наданих позивачкою і наявних у матеріалах справи доказів, оскільки позивачка ні при зверненні до суду, ні під час розгляду справи не зазначила, яким чином Казанківський районний центр зайнятості населення Миколаївської області порушив, не визнав або оспорив її права.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апелянт не бере до уваги наступного.

Як уже зазначалося вище, звернувшись до суду, позивачка в якості відповідача зазначила Казанківський районний центр зайнятості населення Миколаївської області, а Управління праці та соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області зацікавленою особою.

Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.02.2016 року відповідно до змісту позовної заяви відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Казанківського районного центру зайнятості населення Миколаївської області про зміну формулювання звільнення з роботи.

Між тим, згідно зі ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб, а заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження.

Виходячи із змісту ст.35 ЦПК України, інтерес третіх осіб, які беруть участь у справі, полягає, по-перше, у тому, що рішення по справі може порушити їх матеріальні права, або сторона буде мати право предявити до них позов в порядку регрессу, а по-друге, в тому, що вони намагаються щоб суд виніс таке рішення яке б відповідало їх інтересам, або не призвело до зміни правовідносин на їх користь.

Метою третіх осіб у процесі є захист ними своїх прав, свобод і інтересів, відмінних від сторін.

Не зазначення судом у вступній частині рішення третьої особи (або зацікавленої, як зазначила позивачка) - Управління праці та соціального захисту населення Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області, не є помилкою, що може вплинути на правильність судового рішення, тим більше, що згідно з Журналом судового засідання представник третьої особи брав участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги є підставою для оскарження дій головуючого у справі у встановленому законом порядку, і до уваги при вирішенні питання про законність оскаржуваного рішення їх не може бути взято

Згідно із ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..;

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

? За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, але з інших підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційною скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Казанківського районного центру зайнятості населення Миколаївської області про зміну формулювання звільнення з роботи відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: