Справа № 370/3067/15-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2396/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказувало, що ОСОБА_5 порушує умови укладеного кредитного договору №244070-CRED від 14.08.2008 року, відповідно до якого отримала кредит в сумі 5000 доларів США з терміном повернення кредиту 13.08.2010 року.

Внаслідок невиконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем станом на 30.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 12 136,99 доларів США, яка складається з наступного: 3 137,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 999,87 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" була віднята сума в розмірі 8 962,89 доларів США, яка була присуджена до стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року, різниця становить 3 174,10 доларів США.

Також відповідачу були нараховані штрафи згідно договору: 11,73 доларів США штраф фіксована частина та 221,28 доларів США штраф процентна складова.

Таким чином заборгованість до стягнення становить 3 344,54 доларів США, що за курсом 21,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2015 року складає 71 272,15 грн яку просило стягнути з ОСОБА_5 та вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність судового рішення, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що відповідачем не виконано рішення суду щодо сплати стягнутої заборгованості, тіло кредиту фактично не сплачено. Крім того, суд не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, а проценти за кредитним договором нараховуються до повного погашення кредиту.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №244070-CRED, відповідно до якого ПАТ КБ "Приватбанк" надало ОСОБА_5 кредит в сумі 5000 доларів США строком до 13 серпня 2010 року, а ОСОБА_5 зобов'язувалася погасити кредит, сплатити за його користування проценти, комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №244070-CRED від 14.08.2008 року у розмірі 7 711,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 61 613,52 грн., яка складається з 3 137,12 дол. США заборгованості за кредитом, 5 369,17 дол. США заборгованості за процентами, 31,29 дол. США штраф (фіксована частина) та 425,31 дол. США штраф (процентна складова) та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованості у сумі 71 613,52 грн.

Внаслідок невиконання умов вказаного договору за ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.08.2015 року, віповідно до наданого позивачем розрахунку, рахується заборгованість у розмірі 12 136,99 доларів США, яка складається з наступного: 3 137,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 999,87 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» була віднята сума в розмірі 8 962,89 доларів США, яка, як зазначив позивач була присуджена до стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.09.2013 року, а відтак різниця становить 3 174,10 доларів США.

Окрім того відповідачу були нараховані штрафи згідно договору: 11,73 доларів США штраф фіксована частина та 221,28 доларів США штраф процентна складова.

Таким чином заборгованість відповідача, згідно розрахунків позивача становить 3 344,54 доларів США, що за курсом 21,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2015 року складає 71 272,15 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено існування заборгованості за кредитом, так як не надано доказів того, чи виконане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №244070-CRED від 14.08.2008 року у розмірі 71 613,52 грн.

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не вказано періоду за який нараховані проценти та штраф, оскільки в позовній заяві лише зазначено, що розрахунок здійснено станом на 30.08.2015 року, проте не вказано з якого часу, а наданий позивачем розрахунок заборгованості, носить вибірковий характер, а за період з 17 травня 2013 року по 30 серпня 2015 року взагалі відсутній.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф, а саме процентну його складову у розмірі 221,28 доларів США, тоді як згідно розрахунку його розмір становить 158,71 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Тіло кредиту визначається, як основна сума боргу за кредитом без відсотків.

Виходячи із вищевикладеного, та посилаючись на п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», із змінами від 07.02.2014 року, місцевий суд правомірно вказав, що позивач вірно використав своє право на звернення до суду щодо захисту своїх прав за невиконаними договірними зобовязаннями, проте, відповідно до вимог ст.60 ЦПК УКраїни не надав жодних належних та допустимих доказів того, що заборгованість має саме такий розмір, оскільки не було надано відомостей чи виконане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року чи ні, а сам розрахунок є неповним та проведено невірно.

Не були такі докази долучені і до апеляційної скарги, на підтвердження її доводів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в розрахунок заборгованості було включено суми боргу, які було стягнуто з відповідача відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року про стягнення заборгованості за цим же кредитинм договором.

Вподальшому від розміру заборгованості, який на думку позивача рахується за відповідачем станом на 30.08.2015 року було арифметично віднято розмір заборгованості стягнутий за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2013 року.

Такий розрахунок, на думку колегії суддів є помилковим і неправильним, оскільки визначений позивачем розмір до стягнення 3 174,10 дол. США є загальним і не містить складових (з яких платежів складається). Також, відсутні відповідні шомісячні нарахування за період з 17.05.2013 року по 30.08.2015 року і у розрахунку наданому позивачем (а.с.5).

Отже, колегія суддів позбавлена можливості перевірити, відповідно, правильність проведених позивачем розрахунків та провести свої розрахунки.

Під час розгляду справи апеляційним судом вживалися усі можливі заходи, щодо повного і всебічного розгляду справи.

Розгляд справи неодноразово відкладався, оскільки належним чином повідомлений апелянт (а.с.47, 50) не з"являвся до суду апеляційної інстанції.

30 травня 2016 року на адресу апелянта ПАТ КБ "Приватбанк" апеляційним судом було направлено запит-повідомлення про необхідність направлення в судове засідання свого представника та подачу до суду необхідних документів (відомості про виконання рішення суду від 17.09.2013 року та детальний розрахунок заборгованості), і роз"яснено апелянту, що у разі невиконання вимог суду справу буде розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.

Запит отримано апелянтом 03 червня 2016 року (а.с.54), проте жодного документу на адресу апеляційного суду не надійшло. Представник апелянта в судове засідання 11 липня 2016 року, також, не з"явився.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому висновки суду, щодо недоведеності та необгрунтованості позовних вимог не спростовує, а висновки суду, в свою чергу, є законними, так як повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги не містять жодного спростування висновків суду та позивач-апелянт ухилився від надання вказаних відомостей до апеляційного суду.

За таких обставин, на думку колегії суддів рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

ОСОБА_3