19.04.2016 637/989/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.

за участю: секретаря Кучер А.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні с.м.т. Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом.

Представник позивача , що діє на підставі довіреності в попередніх судових засіданнях , позовні вимоги підтримав та після їх збільшення прохав задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № НАU6GA00000015 , згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 31 420 .00 грн. на споживчі цілі,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,7 % на місяць. Забезпеченням зобовязань за вищевказаним договором виступило : житловий будинок №34, розташований по вул. Лісовій в с. Новомиколаївка, також було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 Петрівною.В звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань, у листопаді 2010 року,банк звернувся до Шевченківського районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням від 22 листопада 2010 року позовні вимоги задоволенні, звернено стягнення на предмет іпотеки,житловий будинок № 34, розташований по вул. Лісовій в с. Новомиколаївка , Шевченківського району Харківської області. Заставне майно було передано для реалізації і 9 жовтня 2014 рок, будинок був реалізований за 23 300.00 грн. Після продажу заставного майна кошти розподілились наступним чином: 9001.92 грн. прострочене тіло кредиту; 12034.91 грн. витрати на продаж майна , 2263.17 пеня.

Враховуючи той факт,що реалізація заставного майна не покрила заборгованість заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто 63 828.57 грн. Ця сума складалась ;23885.53 заборгованість за кредитом;20289.96 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 14325.62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи за умови договору (фіксована та процентна складові) в сумі 3239.46 грн.. вирішено питання стосовно стягнення судових витрат в сумі 630 грн.

Станом на 28 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 140 606.08 грн. яка складається з наступного: 15023.61 грн. заборгованість за кредитом;42740.19 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 3416.00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;72492.66 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф ( фіксована складова);6683.62 грн. штраф (процента складова).

Враховуючи , що рішенням суду від 11 червня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за неналежне виконання зобовязання в сумі 63 828.57 грн. и враховуючи той факт ,що рішення суду не виконано, станом на 28 січня 2016 року її заборгованість становить 82 745.27 грн. та складається : 23885.53 грн. заборгованість за кредитом;20289.96 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 1288.00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;14325.62 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф ( фіксована складова); 2989.46 грн. штраф (процента складова).

Таким чином просить солідарно стягнути з ОСОБА_1О заборгованість за вищевказаним договором сумі 140.606.08 грн.,з ОСОБА_2 82745.27 грн. Також стягнути з відповідачів судові витрати в сумі повязані з розглядом справи в сумі 2 978.80 грн.

В подальшому прохав розглядати справу у відсутності представника банку та винести рішення на підставі наданих суду доказів.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, про слухання справи була повідомлена , відповідно до положень ч.9 ст. 74 ЦПК України , через оголення в газеті «Слобідський край» за №40 від 2 квітня 2016 року, в звязку з чим вважається повідомленою про розгляд справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та прохав в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив,що дійсно між ним та банком було укладено кредитний договір на придбання житлового будинку. На той час його дружина ОСОБА_2 виступила гарантом по вказаному зобовязанню. Пізніше шлюбні відносини між ними було припинено, остання виїхала з місця реєстрації до Донецької області де мешкає по теперішній час. Певний час , а саме до 2009 року він виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Але після того як банк в односторонньому порядку ,не повідомивши його, збільшив проценту ставку , кредит виплачувати перестав. Від був згоден передати придбане майно для його реалізації і закриття кредиту. Це було зроблено в 2010 році за рішенням Шевченківського районного суду Харківської області. Виникають сумніви ,щодо розрахунку заборгованості. З наданих до суду розрахунків було взято в кредит 31 420 .00 грн. а банк вимагає погасити тіло кредиту 46 443.61 грн. З уточненої позовної заяви вбачається ,що банк хоче стягнути солідарно з обох відповідачів 281 213.16 грн. Є не зрозумілим розрахунок цієї заборгованості, бо з ОСОБА_2П, за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року ,стягнуто тіло кредиту та інші витрати за договором. З нього також стягується тіло кредиту та інші передбачені договором штрафні санкції але позивачем не зазначений період стягнення та не підтверджено ,що він був опізнаний щодо зміни процентної ставки. Також відмітив ,що банком пропущено строк звернення до суду встановлений законом. Він передав майно для його реалізації, банк тривалий час його не реалізував ,що не є його провиною. Відмітив , що рішенням суду з поручителя стягнута сума кредиту та штрафні санкції, за порушення умов зобовязання , складається враження ,що банк хоче двічі отримати дохід. Вважає,що банком пропущений строк звернення до суду відносно нього та поручителя , не доведена предявлена сума до стягнення , немає розрахунків на підтвердження заборгованості , просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки

Згідно договору від 16 липня 2007 року укладеного між позивачем та ОСОБА_1, № НАU6GA00000015 , останній отримав кредит в сумі 31 420 грн. для покупки житлового будинку. Задля забезпечення взятих зобовязань , 16 липня 2007 року з ОСОБА_2 укладено договір поруки та договір іпотеки нерухомого майна.

Сторонами не заперечується той факт ,що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу відповідно до договору кредит в сумі 31420 .00 грн.

З рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2010 року, вбачається , що в рахунок заборгованості , яка станом на 6 вересня 2010 року, становила 37 477.90 грн. стягнуто звернення на предмет іпотеки : житловий будинок №34, розташований в с. Новомиколаївка, по вул. Лісовій Шевченківського району Харківської області.

З наданою представником позивача інформації вбачається ,що заставне майно було продано за 23 300 грн. 9 жовтня 2014 року. Після продажу заставного майна кошти розподілились наступним чином: 9001.92 грн. прострочене тіло кредиту; 12034.91 грн. витрати на продаж майна , 2263.17 пеня.

Враховуючи той факт,що реалізація заставного майна не покрила заборгованість заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто 63 828.57 грн. Ця сума складалась ;23885.53 заборгованість за кредитом;20289.96 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 14325.62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи за умови договору (фіксована та процентна складові) в сумі 3239.46 грн. вирішено питання стосовно стягнення судових витрат в сумі 630 грн. Рішення набуло законної сили.

В судовому засіданні відповідач зазначив,що через підвішення банком в односторонньому порядку процентної ставки в 2009 році , він перестав виплачувати взяті на себе зобовязання.

За умови договору кредиту п.2.3. банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні. А саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на час укладення договору; зміни облікової ставки НБУ; зміну розміру відрахувань у страховий ( резервний ) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті( по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставка протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 01 лютого 2009 року), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно роз'яснень, які містять узагальнення Верховним Судом України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, від 11 листопада 2011 року, беручи до уваги закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), усі рішення банку у будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів); належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу КУкраїни(навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

В судовому засіданні відповідач пояснив ,що повідомлення про збільшення процентної ставки від банку йому не надходило,коли він дізнався про це ,свою незгоду з цим висловив тим ,що перестав платити по зазначеному кредитному договору та погодився на передачу заставного майна на продаж.

Надані відповідачем до суду квитанції про сплату коштів засвідчують факт того ,що після жовтня 2009 року відповідач сплату за кредитним договором не проводив. Ці дані також містяться в наданих до суду позивачем розрахунках заборгованості .

Доказів того ,що відповідач був опізнаний про збільшення процентної ставки , відповідно до умов договору, дав згоду на сплату збільшених процентів , представником позивача суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Наведене означає, що право вимоги - звернення до суду із відповідним позовом для позивача виникло в жовтні 2009 року, в жовтні 2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанку» сплив трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Протилежного представником позивача суду не надано.

Щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо

Згідно до вимог ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку .Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 ст. 553 Цивільного кодексу України передбачено ,що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Як зазначалось вище заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто 63 828.57 грн. Ця сума складалась ;23885.53 заборгованість за кредитом;20289.96 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 14325.62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи за умови договору (фіксована та процентна складові) в сумі 3239.46 грн. вирішено питання стосовно стягнення судових витрат в сумі 630 грн.

В уточненої позовної заяви позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 82 745.27 грн., яка складається: 63.028.57 грн. сума задоволена рішенням Дзержинського районного суду Харківської області ;23885.53 заборгованість за кредитом;20289.96 грн. заборгованість по процентами та користування кредитом; 14325.62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи за умови договору (фіксована та процентна складові) в сумі 3239.46 грн.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог ,що звичайно ставляться.

Наданим договором поруки від 16 липня 2007 року не врегульовані, відносини щодо стягнення заборгованості у разі задоволення вимог позикодавця судовим рішенням. За таких умов до даних правовідносин повинно бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу.

З наданого до позовної заяви розрахунку не можливо зясувати , яка процента ставка застосована щодо розрахунку заборгованості, чи увійшла в рахунок сума отримана від продажу іпотечного майна, з якої суми нараховуються штрафні санкції. Взагалі є незрозумілим за яким принципом були проведені розрахунки.

Враховуючи відсутність належного розрахунку, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості.

Окрім того згідно до положень ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінівши надані докази у їх сукупості ,надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов до висновку ,що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є не доведеними та такими ,що не підлягають задовленню.

Враховуючи ,що позовні вимоги залишені без задоволення сплачений судові витрати , відповідно до положень ч.1 ст. 89 ЦПК України відносяться за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст10,11,60,.89, 167, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 3, 11, 15, 16,258,267 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ