У х в а л а

іменем україни

14 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Леванчука А.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,, обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн. Відповідно до умов договору він складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів. Згідно з умовами кредитного договору від 07 липня 2008 року № б/н ОСОБА_4 зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Вказаним договором також встановлена його відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, а саме: за порушення зобов'язань з погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості. ОСОБА_4 свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором не виконав у зв'язку із чим станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 4 841 грн. Оскільки датою 07 грудня (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату здійснення позичальником останнього щомісячного платежу з погашення кредиту у розмірі та строки, встановлені Тарифами за відсутності порушень зі сплати та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін виконання грошових зобов'язань за кредитним договором та припинення зобов'язань у цілому, а кредит до теперішнього часу банку не повернутий, підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом як плати за весь час фактичного користування кредитним коштами відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 заборгованість за відсотками за користування кредитом за договором від 07 липня 2008 року б/н, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 23 червня 2012 року по 23 червня 2015 року у розмірі 5 276 грн 66 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 07 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З вересня 2008 року відповідач перестав сплачувати щомісячні платежі за кредитом.

Також судами встановлено, що банк вже звертався до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 липня 2008 року б/н, у тому числі відсотків станом на 28 лютого 2013 року у розмірі 7 907 грн 30 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2013 року було скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду не оскаржувалося і набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що відсотки, які банк просив стягнути з ОСОБА_4 нараховані поза межами строку позовної давності, оскільки рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 липня 2008 року № б/н закінчився 07 липня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішенні суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К.Парінова

М.В. Демяносов

А.О.Леванчук