Справа № 473/1952/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"08" липня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Старжинської О.Є., при секретарі Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Вознесенську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, Приватного підприємства «Земля», ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю.

В С Т А Н О В И В:

07.06.2016 року позивач ОСОБА_1, який є власником житлового будинку №20 по вул. Бібікова в смт. Олександрівка Вознесенського району на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1984 року, звернувся в порядку цивільного судочинства до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, яка є власником житлового будинку №22 по вул. Бібікова в смт. Олександрівка Вознесенського району та власником земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, Олександрівської селищної ради Вознесенського району, ПП «Земля» про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю виданого 30.12.2009 року Олександрівською селищною радою на підставі рішення сесії №4 від 15.10.2009 року.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначав, що має намір отримати у приватну власність земельну ділянку площею 0.0785 га. призначену для обслуговування житлового будинку та отримав у 2009 році дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, суміжний землевласник (відповідач ОСОБА_2В.) самовільно зайняла частину земельної ділянки, що належить йому: привласнила залізну огорожу, змінивши її конструкцію, через що виникла перешкода проходити на вулицю та встановила споруди на його частині ділянки. Посилаючись на те, що власник земельної ділянки (відповідач ОСОБА_2В.) при її приватизації підробила його підпис при виготовленні технічної документації, а саме на акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі, що встановлено рішенням суду, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що позивач ОСОБА_1, як суміжний землекористувач земельної ділянки переданої їй у власність, погоджував розташування межі між своєю ділянкою і її ділянкою: в акті про встановлення меж земельної ділянки від 30.11.2009 року вона поставила підпис замість позивача в його присутності і з його згоди. Також зазначають, що державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення відповідного уповноваженого ним органом місцевого самоврядування або виконавчої влади, тому вимога про скасування такого державного акту є похідною і залежить від доведеності законності рішення відповідного органу на підставі якого він виданий, позивач таких вимог не заявляє, що є неналежним способом захисту порушеного права, а також не надає докази невідповідності меж земельної ділянки технічній документації на землю.

Вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯИ №713675) виданим на підставі рішення сесії Олександрівської селищної ради №4 від 15.10.2009 року на праві власності, належить земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована по вул. Бібікова,22 в смт. Олександрівка Вознесенського району і має призначення будівництво та обслуговування житлового будинку.

Суміжним землекористувачем є позивач по справі - власник житлового будинку №20 по вул. Бібікова в смт. Олександрівка Вознесенського району на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1984 року, якому у 2009 році Олександрівською селищною радою надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0785 га для обслуговування житлового будинку по вул. Бібікова, 20 в смт. Олександрівка Вознесенського району.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6 319цс15

ОСОБА_3 до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Ураховуючи викладене, доводи відповідача про неможливість визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку без визнання недійсним (оскарження) рішення про передачу у власність цієї земельної ділянки, на підставі якого видано державний акт, є помилковим.

Крім того, згідно з ЗК України 2001 року (Перехідні положення) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

За змістом норм ЗК України 2001 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області) передача земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у приватну власність проводилась місцевими радами, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок, подають заяву про це до сільської, селищної, міської ради. ОСОБА_3 розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянин замовляє землевпорядній організації розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Потім ця технічна документація затверджується сільською (селищною) радою.

ОСОБА_3 до ст.22 ЗК 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_3 народних депутатів (ст.23 ЗК 1990 року в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта), та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Частина 1 ст.15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права на участь в узгодженні меж суміжної земельної ділянки, належної відповідачу, в позові до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, ПП «Земля» слід відмовити як до неналежних відповідачів по спору, що розглядається судом.

В судовому засіданні встановлено із пояснень відповідача ОСОБА_2, оглянутих матеріалів кримінального провадження №90000089 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені злочинів передбачених ч.1, 4 ст. 358 КК України, що нею було внесено неправдиві відомості в матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку, а саме в акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання від 30.11.2009 року: підпис від імені ОСОБА_1 був вчинений нею, тим самим було порушено право позивача щодо визначення зовнішніх меж земельної ділянки, яка передавалася у власність, а тому з цих підстав Державний акт на право власності на землю має бути визнаний недійсним.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 551,2 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, Приватного підприємства «Земля» про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (серія ЯИ №713675) виданий на підставі рішення сесії Олександрівської селищної ради Вознесенського району №4 від 15.10.2009 року про передачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована по вул. Бібікова,22 в смт. Олександрівка Вознесенського району і має призначення будівництво та обслуговування житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,2 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу проголошення рішення суду.

Суддя О.Є. Старжинська