У Х В А Л А

7 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_4, третя особа − товариство з обмеженою відповідальністю «Н2О», про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 1 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2014 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі − ПАТ «Таскомбанк») задовольнив, звернув стягнення на предмет іпотеки − адміністративно-побутовий корпус з ремонтними боксами щоденного обслуговування автомобілів (літ.«А»), розташований на вул. Затишній, буд. 7 б в м. Києві, загальною площею 887,30 кв.м, який належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом реалізації на прилюдних торгах за ціною не нижче визначеної в процесі виконавчого провадження згідно із Законом України «Про виконавче провадження»; спрямував на погашення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № КР 42-2007 на користь ПАТ «Таскомбанк» грошові кошти в розмірі 6 млн 95 тис. 242 грн 18 коп., отримані від реалізації вказаного предмета іпотеки, з яких: заборгованість за тілом кредиту − 4 млн 623 тис. 669 грн; заборгованість за нарахованими відсотками − 900 тис. 733 грн 34 коп.; пеня, нарахована на суму простроченої заборгованості, − 570 тис. 839 грн 84 коп.; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2014 року залишила без змін.

У червні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права, а саме статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження своїх вимог заявниця надала постанову Верховного Суду України від 27 травня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Таскомбанк» суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що з огляду на положення статей 12, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», оскільки боржник не виконав узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виник борг, то іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що початкова ціна в рішенні вказана такою, що має бути не нижче, ніж буде визначена в процесі виконавчого провадження, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6- 1205цс15; доводи ОСОБА_4 про нікчемність договору кредиту, про відсутність ліцензії у банку на здійснення операцій з валютними цінностями, відсутність повідомлення відповідача про невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором спростовуються матеріалами справи.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, міститься висновок про те, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, не суперечить правовому висновку, викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_4, третя особа − товариство з обмеженою відповідальністю «Н2О», про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П.Лященко

В.М.Сімоненко