Справа № 360/184/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/4866/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 4 19.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним: .

Її батько ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5 успадкував її 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1. 31 січня 1995 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого він заповів їй все належне йому майно. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 18 квітня 2001 року Бородянською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку.

Незважаючи на визнання за відповідачем права власності на 2/3 спірного будинку в судовому порядку, заповіт ОСОБА_5 від 01 липня 1985 року та заповіт ОСОБА_4 від 31 січня 1995 року є чинними та не скасовані. Зважаючи на наведене, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіннята стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що судом не взято до уваги доводи її позовної заяви, та ту обставину, що ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, відтак міг заповідати лише ? частину спірного домоволодіння. Також вважає, що предметом розгляду цивільної справи, в ході якої було визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку, був саме житловий будинок, в той час як предметом даної цивільної справи є садиба та земельна ділянка разом з розташованими на ній будинком, іншими спорудами та насадженнями. За таких умов вважає, що обставини, встановлені рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року 7не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відмовляючи у задоволенні позову в даній справі суд першої інстанції виходив з відсутності у спадкодавця позивача прав на спірне майно, що зумовлює неможливість їх спадкування позивачем. З наведеною позицією погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі свої вимоги позивач обґрунтовувала наявністю не скасованих та чинних на даний час заповітів ОСОБА_5 від 01 липня 1985 року та ОСОБА_4 від 31 січня 1995 року. Так, ОСОБА_5 заповіла ? спірного домоволодіння ОСОБА_4, який в свою чергу заповів усе належне йому майно позивачу. За таких умов позивач вважала, що успадкувала від ОСОБА_4 й вказану частину домоволодіння по АДРЕСА_1, право власності на яке й просила суд визнати за нею.

У відповідності до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З урахуванням наведеної норми, успадкувати від свого батька позивач могла лише те майно, права на які належали йому на час смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 в судовому порядку намагався довести свої права на спірне домоволодіння, однак позитивного результату не здобув, свої права на домоволодіння по АДРЕСА_1 довів. Натомість, рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини зазначеного житлового будинку на ім'я ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини спірного майна.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму рішенні від 13 травня 2015 року критично оцінив доводи ОСОБА_2 щодо виникнення у неї прав на спірне майно (якими вона обґрунтовує свої вимоги й в даній справі) та встановив, що таке нерухоме майно належало на праві власності саме ОСОБА_6, після якого його на законних підставах успадкувала ОСОБА_3 На підставі цього Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ визнав за ОСОБА_3 право власності на 2/3 спірного майна.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводам апелянта вже була надана відповідна судова оцінка, за результатами якої їх було відхилено. Фактично ж позивач в даній справі намагається оскаржити та переглянути вищевикладені висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що чинним законодавством не передбачено.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова