АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5077/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1715/К/16 Ковтун Н.Г.
Категорія № 43 (І) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Михайлів Л.В.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2, яка також представляє інтереси позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 35» про визнання членом сім'ї наймачів, визнання права користування житловим приміщенням, видачу ордеру на житлове приміщення та укладання договору найму житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 (яка під час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_2) та ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили що 30 травня 1993 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту реєстрації шлюбу до теперішнього часу позивачі мешкають у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер, але позивачі продовжували мешкати у вищевказаній квартирі на правах члена сім'ї, разом із сестрою покійного чоловіка - ОСОБА_8 та їх батьком ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. З сестрою покійного чоловіка ОСОБА_8, яка була наймачем вказаної квартири, позивачі вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно сплачували комунальні платежі, займалися благоустроєм квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла, за її життя квартиру не приватизували. Після смерті основного квартиронаймача, позивачі продовжували жити у квартирі АДРЕСА_1 на праві членів сім'ї наймача.

Після уточнення позовних вимог позивачі просили суд: визнати їх членами сім'ї наймачів ОСОБА_2, ОСОБА_9. ОСОБА_7 та визнати за ними право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу видати їм ордер на це житлове приміщення; зобов'язати «ЖЕО № 35» укласти договір найму житлового приміщення.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також не встановлення фактичних даних для вірного вирішення спірного питання, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, вважає, що судом не враховано надання нею доказів проживання з 1993 року у спірній квартирі та не проживання за місцем реєстрації, що підтверджено відповідними актами .

Також, на думку позивача, судом не взято до уваги, що спірне житло - це єдине житло для їх проживання з дочкою.

Зазначає, що реєстрація її померлого чоловіка у спірній квартирі вбачається з штампа про реєстрацію у радянському паспорті, виданому на його ім'я, що підтверджує факт їх проживання, як членів сім'ї в спірній квартирі.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів постійного користування та проживання позивачів у квартирі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що їх право на користування спірною квартирою, в якій вони проживають без реєстрації із 1993 року, як члени сім'ї наймача, не визнається відповідачами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов висновку про недоведеність позивачами права користування спірною квартирою, не доведення набуття права користування у встановленому законом порядку, а також відсутності права користування житлом за адресою їх реєстрації.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно договору найму житла в будинках державного і громадського житлового фонду від 13.10.2004 року, з ОСОБА_8 був укладений договір про безстрокове користування житлом, тобто однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 26.03.2012 року, сестра чоловіка позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17).

ТОВ «Житлосервіс - КР» було надіслано припис № 612 від 04.04.2014 року про необхідність звільнити займану квартиру АДРЕСА_1, або надати відповідні дозвільні документи, які підтверджують правомірність проживання, а також права власності (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб 30.07.1993 року, від якого у них народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Батько ОСОБА_9 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.03.2001 року, актовий запис № 557 (а.с. 16).

ОСОБА_9, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 11.12.2001 року, актовий запис № 2012 (а.с. 15).

Згідно квитанцій, ОСОБА_8 з 2013 року сплачувала комунальні послуги (а.с. 19-22).

16 травня 2014 року був складений акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_2 мешкає з 1993 року по теперішній час, акт був підписаний сусідами (а.с. 23).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 16.09.2014 року, актовий запис № 80, ОСОБА_2 одружилась та змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с. 67).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Житловим кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно послався на те, що позивачі мали звернутись до наймодавця та отримати його згоду на зміну договору найму спірної квартири і тільки у разі відмови, мали звернутись до суду, однак позивачами не надано доказів їх звернення до виконкому Саксаганської районної у місті ради із заявою про внесення змін до договору найму.

Статтею 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачі ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надали належних та допустимих доказів на підтвердження позову

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачами не надано доказів, які б підтвердили згоду всіх членів сім'ї наймача на вселення позивачів в спірну квартиру та не доведено, що вони мешкали в квартирі, як члени родини наймача - померлої сестри чоловіка ОСОБА_2, що вони набули право користування спірною квартирою на законних підставах.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що факт їх з донькою проживання, як членів сім'ї в спірній квартирі підтверджує реєстрація її померлого чоловіка у спірній квартирі, зазначена в штампі про реєстрацію у радянському паспорті, виданому на його ім'я, колегія суддів вважає безпідставними, а висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів про реєстрацію та проживання в даному жилому приміщенні ОСОБА_9 та ОСОБА_7, на думку колегії суддів, не має правового значення, оскільки основною вимогою позивачів є - визнання членами сім'ї наймача ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що наданими нею актами підтверджується її з дочкоюпроживання з 1993 року у спірній квартирі та не проживання за місцем реєстрації у квартирі, яка належить її матері, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачі зберігали своє право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2, де вони зареєстровані (а.с. 65-66, 88), ними не ставилось питання щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою, вони не ставили питання щодо реєстрації у спірній квартирі та померла сестра чоловіка позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 не зверталась за життя до відповідних органів з питання реєстрації позивачіву квартирі АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Михайлів