Справа № 308/3953/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивача за первісною позовною заявою (відповідача за зустрічною позовною заявою) ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1

представника відповідачки за первісною позовною заявою (позивачки за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за первісною позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 17.06.2005 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №MKZ7GF02880057, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 516000 дол.США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 0,92% на місяць, з кінцевим терміном повернення 16.06.2025 р.

За умовами договору Позичальник зобовязався повертати кредит та відсотки за його користування, сплатити винагороду (комісію) в строк та в порядку, встановленому договором.

Взяті на себе зобовязання Позичальник належним чином не виконує і станом на 17.06.2005 року заборгованість по кредиту складає 25734,22 дол.США, що за курсом 22,24 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 17.03.2015 року еквівалентно 572329,05 грн.

4 березня 2016 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої із врахуванням проведених під час розгляду справи Позичальником ОСОБА_2 погашень, заборгованість останньої станом на 20.01.2016 року за кредитним договором №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року в розмірі 24593,50 дол.США, що за курсом 24,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 20.01.2016 року еквівалентно 611007,85 грн., з яких: 24020,52 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 488,0 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 82,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В процесі розгляді справи відповідачка ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року.

Позивачка вважає, що при укладенні даного договору Банком було порушено норми чинного законодавства, оскільки перед його укладенням її не було ознайомлено з усіма умови кредитування, що пропонується Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Її було ознайомлено лише з інформацією, яка викладена безпосереднього у самому договорі. Однак, у зазначеному договорі відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для укладення кредитного договору, а саме:

-всупереч вимогам п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв. постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року (надалі Правил) та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо;

-всупереч вимогам п.3.2 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил;

-всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання,обслуговування та погашення кредиту.

Оскільки, вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то, на думку позивачки, відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України.

ОСОБА_2 вважає, що встановлена Банком в п.5.2.7, п.5.2.8 Кредитного договору умова щодо обов'язку сплати Позичальником на користь банку комісії є такою, що суперечить вимогам ч.5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а сума комісії, сплаченої позивачем, - є незаконно отриманою банком. Банк скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.11 та абзацу 16 ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив її до сплати платежів на незаконних підставах.

Крім того, умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його умови є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Так, п.4.2 договору встановлено відповідальність банку у формі пені у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення видачі кредиту, а п.4.1 договору - для позичальника пені у розмірі 0,15 % від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення кредиту.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В даному випадку, на думку позивачки, п.4.1 та п.5.4 договору є несправедливими, оскільки аналогічної відповідальності для банку договором на встановлено. Тобто існує дисбаланс - нерівність - між відповідальністю споживача та банку за одні і ті ж самі порушення, а саме не встановлено штраф для банку за порушення умов договору, відсутня пеня у розмірі, передбаченої для позичальника, від несвоєчасної суми прострочки за кожен день прострочення видачі кредиту.

Ухвалою суду від 20 липня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» та обєднано їх в одне провадження.

Представника позивача за первісною позовною заявою (відповідача за зустрічною позовною заявою) ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за первісною заявою підтримала та просила суд їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року в розмірі 24593,50 дол.США, що за курсом 24,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 20.01.2016 року еквівалентно 611007,85 грн., а також сплачений судовий збір.

В задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити, вважає її безпідставною. Крім того, представник просив суд прийняти до уваги, що позивачем ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву подано до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Представник відповідачки за первісною позовною заявою (позивачки за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги та просив суд визнати недійсними кредитний №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №MKZ7GF02880057, згідно якого останній отримав кредит у вигляді неповоротної кредитної лінії в розмірі 51600,0 дол.США на наступні цілі: на купівлю 2-х кімнатного будинку за адресою м.Ужгород, вул.Горянська, 13, в сумі 40000 дол.США і на оплату страхових платежів у сумі 11600 дол.США, на строк по 16 червня 2025 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту (за винятком суми кредиту, що надається для оплати страхових платежів), зі сплатою комісії одноразово в момент надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту, винагороди в розмірі згідно з п.1.3 ОСОБА_4.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт отримання кредитних коштів за ОСОБА_4 Позичальником ОСОБА_2 на придбання житла в суму 40000 дол.США підтверджується ордером-розпорядженням від 17.06.2005 року та видатковим касовим ордером №5 від 17.06.2005 року. Факт перерахуванням Банком кредитних коштів на оплату страхових виплат у сумі 11600 дол.США підтверджується виписками з карткового рахунку №1047 Позичальника за кредитним договором та меморіальними ордерами (т.1 а.с.132,-134, т.2 а.с.40,-58).

За умовами ОСОБА_4 Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплатити відсотки за його користування, сплатити комісію та винагороду в строк та в порядку, встановленому договором (п.2.2.1,-п.2.2.3). Погашення заборгованості за цим договором згідно п.1.1 ОСОБА_4 здійснюється в наступному порядку: щомісячно у період сплати, за який приймається період з «17» по «23» число кожного місяця, Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 490,11 дол.США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості відсотками, кредитом та комісією.

Згідно п.3.1 та п.3.2 ОСОБА_4 за користування кредитом у період з дати списання коштів з карткового рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісячно у період сплати платить відсотки у розмірі, зазначеному в п.1.1 цього ОСОБА_4. Відповідно до ст.212 ЦК України, при порушення Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.2.3.1, 2.3.2, 3.3 цього ОСОБА_4, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,33% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником окремо понад вказані в п.1.1 суми щомісячного платежу за кредитом разом із несплаченим залишком попереднього місячного платежу.

Відповідно до п.3.7 ОСОБА_4 Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі і терміни, визначені в п.1.1 даного ОСОБА_4. Якщо в п.1.1 цього договору встановлена щомісячна сплата комісії, то вона встановлюється в фіксованому розмірі з дня сплати коштів з кредитного рахунку до дати остаточного погашення кредиту.

Позичальник ОСОБА_2 та її представник вважають, що зазначений кредитним договір укладений з недодержав вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Постанови Правління Нацбанку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а його умови є несправедливими.

Згідно положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

Статтями 627 та 629 ЦК України передбачено, що сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контенгента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір згідно ст.638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору ОСОБА_4 надав Позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Слід зазначити, що кредитний договір №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року між ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено до моменту прийняття та введення в дію Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та внесення відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів», на порушення яких посилається Позичальник.

Зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», які вимагають від Кредитора перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (ст.11 Закону) а також щодо несправедливих умов договору (ст.18 Закону) були внесені згідно Закону України №3161-IV від 01.12.2005 року та вступили в дію з 13.01.2016 року.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі (ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору).

Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що при укладенні оспорюваного кредитного договору Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» Позичальнику (споживачу) було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок Кредитора на відібрання підпису Позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Пунктами укладеного договору сторони домовилися вважати, що уклавши Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами ОСОБА_4, підтверджує свої права та обов'язки за ОСОБА_4, та що всі умови ОСОБА_4 йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Тобто, Позичальник була належним чином повідомлена про кредитні умови, зокрема валюта кредитування, режим сплати, зміни та нарахування відсотків, нарахування та сплати пені, комісії (винагороди), права та обовязки сторін, відповідальність за порушення взятих на себе зобовязань, що свідчить про отримання необхідної, доступної, достовірної інформації про наданий кредит. Вся передбачена інформація відповідно до норм законодавства була оприлюднена (оферта). Підтвердженням цього є звернення Позичальника саме до ПриватБанку за наданням кредиту, оформленням кредиту за обраними нею умовами, які послідовно відображені в кредитному договорі, який і є підтвердженням обізнаності Позичальника з умовами, які були запропоновані (акцепт). Приєднання оферти до підписаного договору законодавчо не передбачено.

Твердження Позичальника стосовно істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, що виражається у встановленні відповідальності щодо сплати пені, суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_4 свої обов'язки щодо своєчасного надання кредиту виконав належним чином, а відповідно відсутність гарантій щодо належного виконання Позичальником своїх зобов'язань на протязі всього часу дії Кредитного договору є ризиком завдання збитку для Банку, тому відсоткова ставка пені для Позичальника була встановлена у розмірі 0,15 % від непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

При укладенні договору ОСОБА_2 погодилася з такими умовами надання кредиту вважаючи їх справедливими по відношенню до себе, в результаті чого підписала кредитний договір.

Позичальник згідно ч.2 ст.1056 ЦК України мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Кредитора. Крім того, у Позичальника у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» існувала можливість в 14-денний термін відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, проте цим правом вона не скористалась.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і посилання позивача ОСОБА_2 про введення її в оману з боку Кредитодавця щодо обставин, які мають істотне значення для кредитного договору №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року.

Статтею 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно коментованої статті під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підставу для визнання правочину недійсним слід відрізняти від помилки, що має істотне значення. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230.

Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням, так і обставин, що знаходяться за межами елементів правочину, в тому числі мотиву й мети правочину.

Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки або повідомлення про будь-які обставини, яких насправді немає (повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів про право власності на продавану річ, про право на вчинення такого правочину), так і у вигляді свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину.

Сам по собі факт продажу товару з недоліками, не зазначеними в договорі і про які продавець не знав, не дає покупцю право вимагати визнання договору недійсним. За таких обставин покупець може звертатися з позовом про розірвання договору, про застосування інших санкцій.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що при укладенні оспорюваного кредитного договору Банком було надано Позичальнику всю інформацію щодо істотних умов договору і остання з такими умовами погодився, засвідчивши це своїм підписом.

ОСОБА_2 та її представник всупереч ст.ст.10, 60 ЦК України не довели тих обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги, зокрема не довели наявність умислу в діях Банку, істотність значення обставин щодо яких Позичальника введено в оману, і сам факт обману.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що умови кредитного договору №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року не суперечать вимогам ЦК Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підстав для визнання його недійсним не має.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов ОСОБА_4 та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що Позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та винагороди (комісії) належним чином не виконує.

Відповідно до п.4.1 ОСОБА_4 при порушенні Позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного ОСОБА_4 має право нарахувати, а Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від непогашеної заборгованості за кожний день прострочки.

Згідно ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до наданого Банком уточненого розрахунку заборгованості Позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року станоом на 20.01.2016 року складає 24593,50 дол.США, що за курсом 24,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 20.01.2016 року еквівалентно 611007,85 грн., з яких: 24020,52 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 488,0 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 82,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

У відповідності до розяснень, що містяться п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року в розмірі 24593,50 дол.США, що за курсом 24,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 20.01.2016 року еквівалентно 611007,85 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку сплачений судовий збір в розмірі 3654,0 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

Уточнену зустрічну позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором за кредитним договором №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року в розмірі 24593,50 дол.США, що за курсом 24,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 20.01.2016 року еквівалентно 611007,85 грн., з яких: 24020,52 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 488,0 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 82,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654,0 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору №MKZ7GF02880057 від 17.06.2005 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.