Справа № 544/651/16-ц
пров. № 2/544/323/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Леніна, 41 справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1М в інтересах ОСОБА_2 в травні 2016 року звернувся до суду з позовом до Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2014 року помер її батько ОСОБА_3. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м), прибудови «а» до житлового будинку «А-1», сараю «Б», прибудови «б» до сараю «Б», які розташовані за адресою: вул. Набережна, 108 с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області.

ОСОБА_2 є спадкоємцем майна, що належить померлому, інших спадкоємців, у тому числі, що мають обовязкову частку у спадщині , немає.

При зверненні до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадкове майно, ОСОБА_2 було відмовлено у його видачі у звязку з тим, що на вищевказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ.

Виявилося, що за свого життя ОСОБА_3 не отримав правовстановлюючий документ на будинковолодіння та не здійснив державну реєстрацію свого права власності на нього.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Набережна, 108, с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області.

Представник відповідача - Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надіслав до суду листа про слухання справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі.

Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність сторін, оскільки їх особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові.

Судом встановлено:

17.10.2014 помер ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України виникає у день відкриття спадщини.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м, прибудови «а» до житлового будинку «А-1», сараю «Б», прибудови «б» до сараю «Б», які розташовані за адресою: вул. Набережна, 108 с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області (а.с.20).

Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом.

ОСОБА_2 - донька померлого ОСОБА_3 (а.с.10,11), є спадкоємцем указаного спадкового майна померлого першої черги за законом.

Інший спадкоємець померлого за законом син ОСОБА_4, у встановлений законом строк відмовився від своєї частки у спадщині на користь сестри ОСОБА_2 (а.с.42).

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 за правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.41).

При зверненні до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадкове майно у вигляді житлового будинку, ОСОБА_2 було відмовлено у його видачі у звязку з тим, що на вищевказаний спадковий будинок відсутній правовстановлюючий документ. (а.с.21).

Відсутність даного документа перешкоджає позивачу у розпорядженні спадковим майном.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на належний йому житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК, пункт 5 ОСОБА_5 №5 Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Відповідно до довідки Дейманівської сільської ради Пирятинського району № 145 від 21.03.2016 ОСОБА_3 збудував вищезазначений будинок у 1970 році згідно з рішенням виконкому Пирятинської районної ради депутатів трудящих від 20.12.1968 року №253, згідно по господарської книги с.Дейманівка Пирятинського району він є головою двору, проте до сільської ради для отримання документів для подальшої реєстрації права власності у Лубенському БТІ не звертався ( а.с.14). Відповідно до рішенням виконкому Пирятинської районної ради депутатів трудящих від 20.12.1968 року №253 на забудову земельної ділянки ОСОБА_3 отримав свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с. 15-16).

Як вказано в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна, домоволодіння було збудовано в 1970 році (а.с.17-20).

У 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», ОСОБА_5 Міністрів Української РСР від 16.04.1970 №212 «Про затвердження Правил забудови сільських населених пунктів Української РСР», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 ОСОБА_5 від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за вказаними нормативними актами підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обовязковою для судів.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 03.08.2004 року для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, будівництво вищевказаного житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР), отже ОСОБА_3, побудувавши вказаний будинок, набув на нього право власності, яке відповідно до частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями, було дійсне та не припинялося до моменту його смерті.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_3, який не зареєстрував в установленому чинним законодавством порядку свого права власності на належне йому нерухоме майно, визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10, ч.4 ст. 174, ст.ст. 212,215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 1217, 1268 ЦК України, статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV, Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, народження 03.02.1957, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті 17.10.2014 ОСОБА_3, на житловий будинок «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м, прибудову «а» до житлового будинку «А-1», сарай «Б», прибудову «б» до сараю «Б», які розташовані у с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області по вул. Набережна, 108.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - О.О.Сайко