РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гончарова В.М., при секретарі судового засідання Галигіній Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Новопрокопівка, вул. Щаслива, 8.

Позов обґрунтовує наступним.

З березня місяця 2005 року і по теперішній час (понад одинадцять років поспіль) позивач безперервно, відкрито володіє та користується нежитловою будівлею (колишньою плотнею), що належала ТОВ «Агрофірма імені Ілліча», яка розташована на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області в с. Новопрокопівка по вул. Щаслива, №8.

Ніхто інший, крім нього не цікавився і не цікавиться даною нежитловою будівлею. Весь цей час він використовував дану нежитлову будівлю за її призначенням, зберігав її цілісність, утримував територію на якій вона знаходиться.

Площа даної нежитлової будівлі визначена в технічному паспорті на цю нежитлову будівлю та складає 145,9 кв.м.

Нежитлова будівля №8 належала раніше ТОВ «Агрофірма імені Ілліча», яке було розташовано на території Новопрокопівської сільської ради Токмадького району Запорізької області. У 2004 році «Агрофірма імені Ілліча» збанкрутіла.

Оскільки позивач не є власником даної нежитлової будівлі, він не може належним чином володіти цим нерухомим майном і оформити на нього право власності.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Спірна нежитлова будівля належала ТОВ «Агрофірма ім. Ілліча», що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопрокопівської сільської ради від 14.07.2016 №586, висновком про вартість нерухомого майна обєкту оцінки від 14.07.2016 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2016 №6529608, право власності на спірну будівлю не зареєстроване.

12.11.2007 року ТОВ «Агрофірма ім. Ілліча» припинене, що підтверджується витягом з ЄДР.

З березня 2005 року спірною будівлею безперервно і відкрито володіє позивач, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопрокопівської сільської ради від 14.07.2016 №586.

15.07.2016 року позивач отримав технічний паспорт на спірну будівлю, що підтверджується копією технічного паспорту.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч.1 ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно з ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

П.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Зокрема, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 №24-150/0/4-13.

Визначення поняття добросовісності особи має враховуватися в тлумаченні ст.344 ЦК України. Особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володільця такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. Отже, в основу поняття добросовісності володільця покладені, по-перше, правомірність дій володільця майна, по-друге, мовчання і бездіяльність попереднього власника протягом усього строку набувальної давності.

З березня 2005 року позивач добросовісно заволодів та володіє спірною будівлею, адже вона належала юридичній особі, яка є припиненою, право власності іншою особою на неї не зареєстроване.

Наступною умовою, встановленою законодавцем для набуття права власності на підставі ст.344 ЦК України, є відкритість володіння. Особа повинна володіти майном відкрито, не приховуючи факт володіння, і довести цю обставину. Чинним законодавством не передбачено обов'язку володільця демонструвати факт свого володіння майном у певних формах або таким чином, щоб зробити його наявним для оточуючих. Водночас, особа зобов'язана не приховувати факт володіння, адже оточуючі повинні мати можливість розпізнати володіння та дійти висновку щодо володіння майном саме певною особою. Приховування володіння є порушенням вимоги відкритості, а отже, недотриманням володільцем умов, за яких він може одержати право власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК.

Позивач відкрито, не приховуючи факту володіння, володіє спірною будівлею, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Новопрокопівської сільської ради від 14.07.2016 №586 та визнане відповідачем.

Для набуття права власності за набувальною давністю володіння також має бути безперервним. Виходячи з буквального тлумачення положень ст.344 ЦК України для виникнення права власності за набувальною давністю суду мають бути надані докази володіння за кожний із 365 днів протягом десяти (ч.1 ст.344 ЦК) років. Очевидно, що надання подібного роду доказів є об'єктивно утрудненим або взагалі неможливим і до того ж процесуально недоцільним. У даному випадку судова практика повинна застосовувати презумпцію такого змісту: якщо теперішній володілець речі доведе, що володів нею у будь-які попередні моменти (навіть момент), то він повинен вважатися таким, що володів річчю також і в період часу між цим початковим моментом до моменту (дня) пред'явлення до суду відповідних вимог. Тобто, якщо особа володіла майном на початку строку та наприкінці строку, резюмується, що вона володіла ним і протягом усього строку, якщо у справі не буде надано доказів протилежного.

Позивач постійно володіє спірною будівлею з березня 2005 року і до теперішнього часу - понад 11 років, що визнане відповідачем і підтверджено дослідженими доказами.

Суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини добросовісного заволодіння позивачем чужим майном, відкрите, безперервне володіння ним спірним нерухомим майном протягом десяти років, а тому необхідно визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю,- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Новопрокопівка, вул. Щаслива, 8.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: