Номер провадження: 22-ц/785/3902/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Гарбуз В.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеса від 16.03.2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6

- про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

27 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеними вимогами в котрому зазначало, що відповідно до укладеного від 15 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 кредитного договору № OD03АЕ00000023 позивач надав останньому кредит в сумі 39 156,25 дол. США на строк до 15.11.2011 року На порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору ОСОБА_5 15 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки. У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує станом на 30.09.2015 року має заборгованість 39 156,25 дол. США, з яких:

- 4 369,92 дол. США заборгованість за кредитом;

-9 360,01 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом;

-583,24 дол. США- заборгованість по комісії за користування кредитом;

-24 843,08 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості у звязку з пропуском строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,висновок суду не відповідає обставинам справи. Зокрема посилається на те, що районний суд не взяв до уваги, що строк позовної давності не пропущено, так як заочним рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року в рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет застави, зокрема автомобіль, котрий реалізовано в 2013 році.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріалами справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в заявлених вимога, районний суд виходив з пропуску строку позовної давності, а реалізація автомобіля обумовлена насильницькими діями щодо його вилучення, незаконному утриманню, що мають ознаки шахрайства.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна посилаючись на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 15.11.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № OD03АЕ00000023. Згідно умов п.1.1. кредитного договору № OD03АЕ00000023 від 15.11.2006 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати ОСОБА_5 кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 19 697,70 доларів, з яких на споживчі цілі у сумі 14 880,00 доларів, а також 4 817,00 доларів - на сплату страхових платежів, у випадках, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, на строк до 15.11. 2011 року.

В забезпечення виконання зобовязання по вказаному кредитному договору, між позивачем та ОСОБА_7 15 листопада 2006 року було укладено договір поруки № 0023/Р, відповідно до котрого п.12 передбачено, що порука за договором припиняється терміном в 5 років з дня наступлення строку повернення кредиту по Кредитному договору.

Пункт 1.3. кредитного договору зазначає, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язання за даним договором виступає договір застави автомобіля MAZDA 3, 2004 р. в., реєстраційний номер ВН 0874ВА, кузов № НОМЕР_1. На виконання вказаного пункту кредитного договору 15 листопада 2006 року між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір застави рухомого майна № OD 3AE00000023/А.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODQ3АЕ00000023 від 15.11.2006 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль MAZDA, модель: 3, рік випуску: 2004, тип ТЗ: Легковий комбі, № кузова/шасі: JMZBK58, реєстраційний номер: ВН0874ВА, що належить на праві власност ОСОБА_5 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДА1 України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» суму 10000,06 грн.( а.с.87)

Виходячи з зазначеного рішення, посилання суду першої інстанції на те, що це рішення не є належним доказом так як відсутнє в єдиному реєстрі є помилковим, так як з вересня 2009 року суди надсилали адміністраторові реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису (п. 12 Постанови). Пересилання копій судових рішень на паперових носіях здійснювалось до зазначеної дати на підставі Інструкції про порядок виготовлення, надсилання, реєстрації, обліку та зберігання на паперових носіях та в електронному вигляді копій судових рішень, що підлягали внесенню до Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно з цією інструкцією, у разі якщо суддя виготовив(ла) судовий документ «у вигляді рукописного тексту або за допомогою друкарських машин», то відповідальна особа суду повинна була передрукувати цей документ і роздрукувати його на принтері.

За таких обставин, не внесення відомостей до єдиного реєстру судового рішення відповідно до Закон України "Про доступ до судових рішень" адміністратором реєстру не засвідчує, що воно не набрало законної сили за відсутності належних та допустимих доказів, так як відповідно до вимог ст.60 ЦПК України ,кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з наданого банком розрахунку кошти за продаж автомобіля були зараховані 01.07.2013 року. Позовні вимоги заявлені позивачем 27.10.2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з того, що строк позовної давності розраховується з 01.07.2013 року, районний суд допустився помилки щодо його розрахунку- з дати закінчення Кредитного договору- 15.11. 2011 року, а тому судова колегія вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.3.2. зазначеного кредитного договору при порушення боржником зобовязань по погашенню договору , боржник сплачує Банку проценти за його користування в розмірі 25,66%( а.с.18)

Пунктом 4.1. передбачена сплата пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу,але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні.

Як вбачається з наданого апеляційному суду розрахунку

-заборгованість за кредитом становить 8202,78 долара США, що еквівалентно 176585,71 грн.

-забороганість по процентам за користування кредитом 5128,78 доларів США, що еквівалентно 110 410,04 грн.

-пеня за несвоєчасне виконання зобовязання 136540,66 грн.

Виходячи з того, що зміна позовних вимог на стадії апеляційної інстанції чинним законом не передбачена, судова колегія вважає, що стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 4369,92 долара США, що еквівалентно 94 040,67 грн.

При цьому, сума процентів з врахуванням погашення 4 709,35 доларів США , котрі зачислені 01.07.2013 року від продажу автомобіля становить 5 128,78 доларів США, що еквівалентно 110 410,04 грн., котрі підлягають стягненню.

З зазначеного розрахунку вбачається погашення комісії в розмірі-583,24 долара США та пені в розмірі 2 857,72 долара США.

За таких обставин, сума заборгованості станом на 30.09.2015 року становить :

-заборгованість за кредитом 4369,92 долара США, що еквівалентно 94 040,67 грн.

-забороганість по процентам за користування кредитом 5128,78 доларів США,що еквівалентно 110 410,04 грн.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право судовій колегії зменшити розмір неустойки так як її розмір значно перевищує розмір збитків. та з урахуванням уже погашеної пені зменшує розмір до 94 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення,

законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини

четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо

кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того,

встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє

субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо порука припинилася, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на предявлення вимоги до поручителя та обовязок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобовязання припинилися.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо порука строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням,

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 15.11.2011 року

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до

поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо

повернення кредиту, починаючи з 15.11.2011 року і протягом наступних

шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що боржник зобовязався повернути кредит у строк до 15.11.2011 року, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом у жовтні 2015 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Предявлення вимоги до поручителя 05.10.2015 року не поновлює право на предявлення позову, так як направлена після припинення договору поруки.

Посилання представника позивача на продовження строку поруки на пять років судовою колегією не приймається до уваги так як строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що строк позовної давності позивачем пропущено, що свідчить про порушення вимог ст.212-214 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, судова колегія з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення скасовує з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимох.

З врахуванням ст.88 ЦПК України судова колегія повертає позивачеві понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, так як вони документально підтверджені.

Керуючись ст. 218,309,316,317,319ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»:

-заборгованість за кредитом 4369,92 долара США, що еквівалентно 94 040,67 грн.

-забороганість по процентам за користування кредитом 5128,78 доларів США,що еквівалентно 110 410,04 грн.

-пеню за несвоєчасне виконання зобовязання 94 000 грн.

В інших позовних вимогах до ОСОБА_5 відмовити.

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі 9 555 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.А.Калараш

ОСОБА_8