Провадження № 2/761/3707/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, ОСОБА_6 про захист честі та гідності, та відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд зобов'язати ОСОБА_4 та Недержавний інститут бізнесу та технологій анулювати «Професійний висновок» від 04.05.2012 року, стягнути з відповідачів 50 000 грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 500 грн. та 243,60 грн.

Позовні вимоги неодноразово були уточнені та у кінцевій редакції позову позивач просив суд: у Висновку ОСОБА_4 від 04.05.2012 року інформацію, що дитина «стала об'єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 та дитина зазнала розбещення з боку батька» визнати такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати ОСОБА_4, Недержавний інститут бізнесу та технологій, ОСОБА_6 письмово повідомити Службу у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, що «Професійний висновок» від 04.05.2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності; стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача 50 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4, Недержавного інституту бізнесу та технологій на користь позивача судові витрати у розмірі 500 грн. та 243,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2012 року ОСОБА_4, перебуваючи на посаді завідуючої кафедри психології та педагогіки Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві видала «Професійний висновок» у якому стверджувала, що неповнолітня дитина ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, «став об'єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 та дитина зазнала розбещення з боку батька». Вищевказаний висновок було надано у грудні 2013 року до Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, у зв'язку з чим комісія Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві надала Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав. Постановою від 22.11.2013 року Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України за фактом вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_1 було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. З вказаної постанови вбачається, що згідно висновку комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи №437 від 27.08.2010 року ОСОБА_1 ОСОБА_3 страждає на резидуально-обмежене ураження головного мозку з емоціонально-волевою нестійкістю (Р 07.8 згідно МКБ-10). ОСОБА_1 за рівнем свого психічного розвитку нездатний вірно сприймати наявні обставини справи та давати про них показання. До психологічних особливостей дитини відносяться: нерівномірний темп психічних процесів, недостатній об'єм та стійкість вільної уваги, підвищена пересувна активність, непосидючість, емоційна лабільність, наглядно-образний характер розумових процесів, відповідає невисокій віковій нормі рівень інтелектуального розвитку. Згідно висновку повторної амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 844 від 05.09.2012 року у теперішній час малолітній потерпілий ОСОБА_1 ОСОБА_3 виявляє клінічні ознаки «Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовою нестійкістю (шифр Р 07.8 згідно МКХ-10). З урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, дитина ОСОБА_1 не здатна правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, та не може давати щодо них свідчення. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено, а Ухвалою колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2014 року вказане рішення залишене без змін. Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_4 на час складання висновку не мала посвідчення атестованого експерта, не внесена до Державного реєстру судових експертів, а для затвердження висновку використовувалась печатка Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, проте, така установа не має жодного відношення до проведення будь-яких експертиз та надання висновків подібного характеру. Відтак, позивач вважає, що інформація, викладена у висновку ОСОБА_4 від 04.05.2012 року не відповідає дійсності та принижує честь та гідність ОСОБА_7., крім того, протиправними діями відповідачів позивачу було завдано моральної шкоди, а відтак звернувся до суду із відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_4 проти заявлених позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що оскільки є фахівцем у галузі психології, то відповідного дозволу та свідоцтва на проведення експертизи не потрібно.

Представник відповідача Недержавний інститут бізнесу та технологій в м. Києві у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, зауваживши, що відповідач не відповідає за зміст професійного висновку, оскільки, печатка інститут була поставлена на висновку, як на творі.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача Недержавний інститут бізнесу та технологій в м. Києві, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

04.05.2012 року на базі «зеленої кімнати» Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві кандидатом психологічних наук ОСОБА_4 було складено Професійний висновок щодо перебігу психологічної роботи з дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку «відповідно до результатів дослідження можемо стверджувати, що дитина стала об'єктом сексуальних взаємодій з боку батька. Незалежно від наявності чи відсутності сексуальної мотивації в діях батька, дитина зазнала сексуального розбещення».

На підставі вказаного Професійного висновку від 04.05.2012 року, 24.12.2013 року Органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7. відносно малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (протокол засідання Комісії № 21 від 18.12.2013 року).

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Так, у відповідності до Постанови слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження від 22.11.2013 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 26.11.2012 року, за фактом вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_1, було закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

При цьому, у відповідності до вказаної постанови згідно висновку комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи № 437 від 27.08.2010 року ОСОБА_1 страждає на резидуально - обмежене ураження головного мозку з емоціонально - волевою нестійкістю (Б 07.8 згідно МКБ-10). ОСОБА_1 за рівнем свого психічного розвитку не здатний вірно сприймати наявні обставини справи та давати про них показання. До психологічних особливостей ОСОБА_1 відносяться: нерівномірний темп психічних процесів, недостатній об'єм та стійкість вільної уваги, підвищена пересувна активність, непосидючість, емоційна лабільність, наглядно-образний харакгер розумових процесів, відповідає невисокій віковій нормі рівень інтелектуального розвитку.

Згідно висновку повторної амбулаторної комісійної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 844 від 05.09.2012 року у теперішній час малолітній потерпілий ОСОБА_1 виявляє клінічні ознаки «Резидуально - органічного ураження головного мозку з емоційно - вольовою нестійкістю» (шифр F 07.8 згідно МКХ-10). З урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, дитина ОСОБА_1 не здатна правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, та не може давати щодо них свідчення. Для ОСОБА_1 притаманні характерні для його віку психологічні особливості у вигляді замісного фантазування, привнесення зайвих деталей у нову та складну для віку тематику. ОСОБА_1, з урахуванням його вікових особливостей притаманні такі психологічні особливості, як конформність, навіюваність та керованість щодо емоційно-значущого близького оточення, засвоєння інформації, яку дитина сприймає навколо себе після будь-яких подій, що в подальшому відбивається на його свідченнях. ОСОБА_1 з урахуванням його вікових особливостей, не здатний розуміти значення будь-яких сексуальних дій та, відповідно, не може чинити їм опір. З урахуванням вікової нездатності ОСОБА_1 на даний час давати змістовні показання щодо віддалених в часі подій, його опитування в ході досудового та судового слідства є недоцільним.

16.05.2013 року Апеляційним судом міста Києва винесено рішення, яким надано дозвіл на зустріч батька ОСОБА_7 з його сином ОСОБА_1 Під час аргументування вказаного рішення Апеляційним судом було зроблено аналіз кримінальної справи порушеної за фактом розбещення малолітнього ОСОБА_1, та надаючи оцінку показам ОСОБА_6, ОСОБА_9 та свідків, суд не приймав їх до уваги, вказуючи про те, що зазначені обставини мають бути підтверджені певними засобами доказування, до яких покази свідків не відносяться, а будь-які інші вагомі докази відсутні.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено, а Ухвалою колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2014 року вказане рішення залишене без змін.

Вказаними рішеннями досліджено Професійний висновок 04.05.2012 року ОСОБА_4 та вищевказані інстанції критично оцінили даний висновок.

Таким чином, враховуючи, що згідно висновків комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_1 не здатен правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, та не може давати щодо них свідчення, страждає на резидуально - обмежене ураження головного мозку з емоціонально - волевою нестійкістю, крім того, судовими інстанціями неодноразово було досліджено та критично оцінено Професійний висновок 04.05.2012 року, має місце поширення недостовірної та неправдивої інформації, що не відповідає дійсності, а саме інформація, що дитина «стала об'єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 та дитина зазнала розбещення з боку батька».

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про соціальні послуги» психологічні послуги - надання консультацій з питань психічного здоров'я та поліпшення взаємин з оточуючим соціальним середовищем, застосування психодіагностики, спрямованої на вивчення соціально-психологічних характеристик особистості, з метою її психологічної корекції або психологічної реабілітації, надання методичних порад.

За умовами ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» суб'єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів, цивільно-правових договорів (для фізичних осіб - підприємців), в яких визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, за наявності відповідної підготовки їх працівників, з дотриманням державних стандартів соціальних послуг, етичних, правових норм і принципів надання соціальних послуг. Критерії діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

На час складання Професійного висновку ОСОБА_4 не мала посвідчення атестованого експерта, не внесена до Державного реєстру судових експертів, не зареєстрована, як підприємець з надання психологічної допомоги, що не заперечувалось останньою у судовому засіданні.

У відповідності до п. 4.17 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами); підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи.

Разом з тим, Професійний висновок ОСОБА_4 від 04.05.2012 року засвідчено відбитком печатки Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, проте, вищевказана установа не має жодного відношення до проведення будь-яких експертних та надання висновків подібного характеру.

Зазначене було підтверджено і представником Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві у судовому засіданні, який зауважив, що печатка установи була поставлена на спірному висновку, як на творі.

Таким чином, вказаний висновок, окрім іншого, складений не уповноваженою на те особою та скріплений печаткою установи, яка не має відношення до надання подібних висновків, тобто, складений із допущенням порушень чинного законодавства.

Відповідно до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація, (ст. 201 ЦК України).

Відповідно до ст.297 ЦК, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до п.19 Постанови ПВСУ №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Таким чином, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо.

Отже, було поширено відносно позивача відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують честь та гідність останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів письмово повідомити Службу у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, що Професійний висновок від 04.05.2012 року містить інформацію, яка не відповідає дійсності, то у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, у відповідності до ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільного права, а позивач не позбавлений права самостійно повідомити відповідний орган про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, а також не обґрунтовано її розмір, а відтак у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. слід відмовити.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 500 грн. та 243,60 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_4, Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві на користь позивача в повному обсязі у рівних частинах, а всього 743,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 32, 68, 124 Конституції України, ст. 5, 7 Закону України «Про соціальні послуги», ст.10 Закону України «Про судову експертизу», ст.ст. 23, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві, ОСОБА_6 про захист честі та гідності, та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати інформацію, що ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, «став об'єктом розпусних дій з боку свого батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 та дитина зазнала розбещення з боку батька», викладену у Професійному висновку ОСОБА_4 від 04.05.2012 року, такою, що не відповідає дійсності.

Стягнути з ОСОБА_4, Недержавного інституту бізнесу та технологій в м. Києві на користь ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 743,60 грн. в рівних частках.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається потягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: