У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Харківської області, Рада адвокатів України, Рада адвокатів Харківської області,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеною заявою, в якій просила встановити факт належності її у протоколі від 28 лютого 1994 року № 6 засідання атестаційної палати КДКА Харківської області запису прізвища «ОСОБА_2 як такого, що належить ОСОБА_2 як одній і тій же особі, а також встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28 лютого 1994 року за № 459, виданого на підставі протоколу засідання атестаційної палати КДКА Харківської області від 28 лютого 1994 року за № 6.

Зазначила, що встановлення вищевказаного факту не пов'язане з необхідністю вирішення у судовому порядку спору про право ОСОБА_2 на заняття адвокатською діяльністю, оскільки КДКА Харківської області надала таке право, видавши на підставі вказаного протоколу від 28 лютого 1994 року свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за № 459, на виконання постанови Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року «Про порядок введення у дію Закону України «Про адвокатуру» № 2887-12 без складання кваліфікаційного іспиту. У зв'язку із втратою свідоцтва ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу їй дублікату свідоцтва до Ради адвокатів Харківської області, а остання в свою чергу витребувала документи, на підставі яких було видано таке свідоцтво.

08 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до КДКА Харківської області із проханням про видачу витягу з протоколу засідання КДКА Харківської області від 28 лютого 1994 року № 6, де було виявлено помилку у написанні її прізвища, а саме: вказано «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2» відповідно до паспортних даних. Рішенням КДКА Харківської області від 27 квітня 2015 року № 4 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 через відсутність в матеріалах особової справи документів, які б підтверджували, що саме відносно заявника ОСОБА_2 вирішувалося питання про видачу свідоцтва на засіданні атестаційної палати КДКА Харківської області від 28 лютого 1994 року. На звернення ОСОБА_2 до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би вищевказаний факт, була отримана відмова, у зв'язку з чим заявник не має можливості одержати чи відновити свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року в оскаржуваній частині скасовано та закрито провадження у справі в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення факту належності їй у протоколі від 28 лютого 1994 року № 6 засідання атестаційної палати Кваліфікаційні дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області запису прізвища « ОСОБА_2.».

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог глави 6 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 та у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в іншому порядку.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку особового провадження, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

На підставі п. 6 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку не встановлюється факти щодо тотожності особи, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Апеляційний суд скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення факту належності їй у протоколі від 28 лютого 1994 року № 6 засідання атестаційної палати Кваліфікаційні дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області запису прізвища « ОСОБА_2.» та в цій частині закриваючи провадження у справі, дійшов обґрунтованого висновку, що належність протокольного запису прізвища особи не є юридичним фактом, а тому судом не може встановлюватися в порядку вимог ст. 256 ЦПК України. Вищезазначене питання щодо дій органів адвокатури, у тому числі відмову у виправленні помилок у документах цих органів, заявник не позбавлений можливості вирішити в іншому порядку шляхом звернення до суду адміністративної юрисдикції з відповідним позовом.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Харківської області, Рада адвокатів України, Рада адвокатів Харківської області.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов