АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду позовом до ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування пред'явлених вимог зазначив, що з 1 лютого 2013 року він працював у відповідача на посаді начальника АТД ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву». Із вказаного періоду позивач вчасно отримував заробітну плату, проте починаючи з вересня 2014 року без повідомлення причин відповідач не виплачує йому заробітну плату у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 38 140, 29 грн.

Посилаючись на те, що всупереч вимогам закону відповідач у порушення вимог трудового законодавства не виплатив йому належну до виплати нараховану заробітну плату.

Із позовами аналогічного змісту звернулися позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Справа № 757/8868/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1215/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 1 вересня 2015 року вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 об'єднані в одне провадження під єдиним унікальним номером №757/8868/15-ц.

В ході розгляду справи позивачі збільшили розмір позовних вимог. Зокрема, позивач ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 56 860,29 грн.; позивачка ОСОБА_5 просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 44502,77 грн.; позивач ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 44248,60 грн. Також позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 50333,74 грн.

З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивачі просили задовольнити пред'явлені позовні вимоги. Крім того, позивачі просили суд у зв'язку з порушенням їх трудових прав у порядку ст. 237-1 КУпАП стягнути на їх користь грошові компенсації завданої моральної шкоди, розмір якої позивач ОСОБА_4 оцінив в сумі 30 000 грн.; позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 оцінили у розмірі 10 000 грн. кожен.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь

-ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 56 860, 29 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.;

- ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі в розмірі 44 502, 77 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.;

-ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в розмірі 44 248, 60 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.;

-ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 50 333, 74 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 4000 грн. на користь кожного з позивачів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» через свого подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.,

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 1 лютого 2013 року був прийнятий на посаду начальника АТД ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Згідно довідки відповідача станом на 3 грудня 2014 року у ПАТ «КиївУЗНДІЕП» перед позивачем ОСОБА_4 наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 24100 грн.29 коп.

Позивач ОСОБА_5 з 1 жовтня 2012 року була прийнята на посаду інженера з охорони праці ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Згідно довідки відповідача станом на 3 грудня 2014 року у ПАТ «КиївУЗНДІЕП» перед позивачкою ОСОБА_5 наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 21478 грн.46 коп.

Позивач ОСОБА_6 був прийнятий на посаду керівника відділу ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Згідно довідки відповідача станом на 3 грудня 2014 року у ПАТ «КиївУЗНДІЕП» перед позивачем ОСОБА_6 наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 14520 грн.60 коп.

Позивач ОСОБА_1 22 жовтня 2012 року був прийнятий на посаду головного інженеру проекту ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Згідно довідки відповідача станом на 3 грудня 2014 року у ПАТ «КиївУЗНДІЕП» перед позивачем ОСОБА_1 наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 19495 грн.74 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що право позивачів на своєчасне одержання винагороди за працю, передбачене чинним трудовим законодавством України, порушене, заборгованість по заробітній платі на підставі ст..ст.94,115 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із підстав, передбачених ст.237-1 КЗпП України.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачі є працівниками ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Наказом директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» № 33к від 17 червня 2015 року ОСОБА_5 була звільнена з роботи за власним бажанням з 17 червня 2015 року (т.2 а.с.20)

Згідно інформації, яка міститься в довідках форми ОК-5 з Пенсійного фонду України позивачу ОСОБА_4 нарахована заробітна плата по вересень 2014 року включно, але з квітня 2014 року заробітна плата ОСОБА_4 виплачена не була (т.1, а.с.9); позивачці ОСОБА_5 нарахована заробітна плата по вересень 2014 року включно, але з квітня 2014 року заробітна плата виплачена не була (т.1 а.с.45); позивачу ОСОБА_6 нарахована заробітна плата по вересень 2014 року, але з квітня 2014 року заробітна плата виплачена не була (т.1 а.с.90); позивачу ОСОБА_1 по вересень 2014 року нарахована заробітна плата, але з квітня 2014 року не виплачувалася (т.1 а.с.137).

Належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачам нарахованої заробітної плати у період з квітня 2014 року по вересень 2014 року відповідачем у передбаченому ст. ст.10, 60 ЦПК України порядку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Заявляючи вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, позивачі посилалися на наявність у них виданих відповідачем 3 грудня 2014 року довідок, в яких сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_4 за весь період до цієї дати становить 24100 грн.29 коп. (т.1 а.с.8); ОСОБА_5 - 21478 грн.46 коп. (т.1 а.с.44); ОСОБА_6 -14520 грн.60 коп. (т.1 а.с.89); ОСОБА_1 - 19495 грн.74 коп.(т.1 а.с.136).

Разом з тим, суд першої інстанції приймаючи до уваги як доказ наявності заборгованості довідки від 3 грудня 2014 року не врахував, що у цих довідках не зазначено період, за який вказано таку заборгованість. Крім того, суд не звернув уваги на те, що довідки підписані особою, яка не мала належних повноважень на її видачу, оскільки наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 серпня 2014 року № 214, ОСОБА_9 відсторонено від посади генерального директора товариства з 7 серпня 2014 року та зобов'язано забезпечити передачу печаток, установчих та інших документів товариства призначеному цим же наказом виконуючому обов'язки генерального директора ОСОБА_10 (т.2 а.с.6). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10 вересня 2014 року № 391 к/ос контракт з ОСОБА_9 розірвано та звільнено останнього з роботи за п.8 ст.36 КЗпП України (т.2 а.с.8).

З огляду на таке, висновок суду першої інстанції про стягнення сум заборгованості по заробітній платі позивачів в розмірі, зазначених в довідках від 3 грудня 2014 року (т.1 а.с.8,44,89,136) не ґрунтується на встановлених судом обставинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт нарахування ОСОБА_4 заробітної плати за період квітень-вересень 2014 року в сумі 22612 грн.91 коп., ОСОБА_5 - 20069 грн.56 коп., ОСОБА_6 - 22002 грн.89 коп., ОСОБА_1 - 19609 грн.26 коп., доказів про виплату якої суду не надано.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 3 грудня 2014 року по червень 2015 року включно, суд першої інстанції виходив з розміру середньомісячної заробітної плати за 6 місяців, протягом яких були відсутні порушення трудових прав позивачів.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов таких висновків безпідставно, виходячи з наступного.

У ч.1 ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наказом № 60-к від 22 липня 2014 року у зв'язку з відсутністю доходів за основним видом діяльності, що призвело до неможливості сплати обов'язкових платежів до бюджету, комунальних платежів, фінансування заробітної плати працівників, а також для стабілізації фінансового стану ПАТ «КиївЗНДІЕП», всіх працівників ПАТ «КиївЗНДІЕП» з 1 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць, робочим днем вважається перше число місяця (а.с.10 т.2).

Наказом № 68-к від 1 вересня 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_1 та інших працівників переведено з 1 по 30 вересня 2014 року на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць (а.с.21 т.2).

Відповідно до наказу № 75-к від 29 вересня 2014 року всі працівники товариства з 1 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць, робочим днем вважається перше число місяця (а.с.12 т.2).

Зазначені накази незаконними не визнавалися. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що починаючи з вересня 2014 року працівники підприємства щодня на роботу не виходили.

Виходячи із правової природи заробітної плати, наявності наказів № 60-к від 22 липня 2014 року, № 68-к від 1 вересня 2014 року, № 75-к від 29 вересня 2014 року, які не скасовані в установленому законом порядку та не визнані незаконними, а також відсутності даних про виконання позивачами визначеної трудовим договором роботи, відсутні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі як безпідставно не нарахованої і не виплаченої у період з жовтня 2014 року по червень 2015 року включно.

Відтак, вимоги позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі як безпідставно не нарахованої і не виплаченої у період з жовтня 2014 року по червень 2015 року є необґрунтованими. Інших вимог позивачі не заявляли та на інші обставини не посилались.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4, то в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення його позовних вимог, виходячи з наступного.

За наказом ПАТ «КиївЗНДІЕП» № 70к від 5 вересня 2014 року за ОСОБА_4 на підставі ч.3 ст.119 КЗпП України зберігається місце роботи, посада і середній заробіток у зв'язку з призивом на військову службу з оголошенням мобілізації відповідно до ст..22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» ( т.2 а.с.13).

Згідно з ч.3 ст.119 КЗпП України, в редакції Закону України № 1275-VIIвід 20 травня 2014 року, за працівниками призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в цей період заробітна плата ОСОБА_4 не була нарахована та виплачена.

Відтак, виходячи з встановлених законом гарантій, наказу ПАТ «КиївЗНДІЕП», відсутності доказів про виплату ОСОБА_4 середнього заробітку за період з вересня 2014 року по червень 2015 року (період мобілізації), висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі в сумі 56860 грн.29 коп. є обґрунтованим та законним.

Доводи представника відповідача в тій частині, що на момент ухвалення оспорюваного рішення районним судом був виданий судовий наказ про стягнення на користь ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі, що виключає можливість стягнення цієї ж заборгованості на підставі рішення суду, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 4 грудня 2015 року судовий наказ, виданий Печерським районним судом м.Києва від 9 лютого 2015 року скасований (т.2 а.с.76-77).

Що стосується висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. на користь кожного позивача, то в цій частині рішення є законним і обґрунтованим, доводів щодо незаконності рішення суду в цій частині апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, рішення суд першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 слід змінити, зменшивши розмір заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 - з 44502 грн.77 коп. до 20069 грн.56 коп., на користь ОСОБА_6 - з 44248 грн.60 коп. до 22002 грн.89 коп., на користь ОСОБА_1 - з 50333 грн.74 коп. до 19609 грн.26 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву»- задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_5 з 44502 грн.77 коп. до 20069 грн.56 коп.; на користь ОСОБА_6 з 44248 грн.60 коп. до 22002 грн.89 коп.; на користь ОСОБА_1 з 50333 грн.74 коп. до 19609 грн.26 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: