АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 2752/2016 Головуючий у І інстанції Бартащук Л.П.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТ КШ" Бабака Василя Сергійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " КОМФОРТ КШ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаті вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " КОМФОРТ КШ" ( далі- ТОВ) "Комфорт КШ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаті вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги й просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку, та невидачі трудової книжки і відшкодувати моральну шкоду.

Зазначала, що з 01.02.2015 року по 30.06. 2015 року працювала на посаді фармацевта по підрозділу " Аптека № 8" ТОВ " Комфорт КШ" відповідно до наказу ТОВ "Комфорт КШ" №4/3-к від 01 лютого 2015 року.

З травня 2015 року відповідач безпідставно перестав виплачувати їй заробітну плату, обумовлену умовами трудового договору . У зв'язку з порушенням своїх законних прав 22.07.2015 вона вернулася до Прокуратури м. Києва із заявою про вчинення кримінального правопорушення у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Наказом № 17-к від 30 червня 2015 року її звільнено з посади з 30 червня 2015 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України.

Оскільки на момент звільнення з ТОВ " Комфорт КШ" їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку та заборгованість по заробітній платі за травень - червень 2015 року ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просила задовольнити її позовні вимоги, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі ( в тому числі компенсацію за невикористану відпустку) в сумі 12 620,22 грн. та 24 360,00 грн. моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Комфорт КШ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплати вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Комфорт КШ" заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексації заробітної плати у розмірі 12 620,22 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., а всього стягнуто 15 620,22 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Стягнуто з ТОВ "Комфорт КШ" в дохід держави судовий збір в сумі 1218,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ТОВ "Комфорт КШ" Бабак В.С. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач та її представник належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , проте в судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача Бабак В.С., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

В силу ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму ( ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що наказом ТОВ "Комфорт КШ " № 4/3 -к від 01 лютого 2015 року ОСОБА_2 прийнято на посаду фармацевта по підрозділу " Аптека 8" з 01.02.2015 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку ( а.с. 67).

Наказом ТОВ" Комфорт КШ" № 17-к від 30 червня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади фармацевта по підрозділу " Аптека №8" за адресою : м. Київ, проспект П.Тичини, 16/2 корп. А з 30.06.2015 за власним бажанням ст. 38 КЗпП України( а.с. 68).

Судом встановлено , що при звільненні позивача відповідач , як то вимагає ст. 116 КЗпП України, не виплатив їй належні суми при звільненні.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те , у зв'язку із звільненням позивача була проведена інвентаризація, в результаті якої було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей, а тому із заробітної плати позивача була погашена недостача.

Статтею 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної платипрацівника.

Розпорядженнявласника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Положенням ч.1 ст. 134 КЗпП України передбачено , що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 1351 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Переліктаких посад і робіт, а також типовий договірпро повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Згідно із п. 138 КЗпП України для покладення на працівникаматеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідачем в обґрунтування заперечень був наданий Договір про повну матеріальну відповідальність від 21 лютого 2015 року, який укладений з ОСОБА_2, проте на цьому договорі у графі " Працівник " відсутній підпис та дані працівника, а тому суд обгрунтовано не взяв його до уваги. ( а.с.92).

Посилання відповідача на те , що у Додатку до Договору про повну матеріальну відповідальність міститься підпис позивача, що є підтвердженням того , що позивач його підписала , є непереконливими , так як в зазначеному договорі відсутнє посилання про те , що нього є додаток і у підписці матеріально відповідальної особи відсутня інформація про те , що позивач ознайомилася зі змістом договору про повну матеріальну відповідальність .

Статею 136 КЗпП України передбачено порядок покриття шкоди заподіяної працівником відповідно до якого покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

З наведеного випливає, що за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу може бути покладено на працівника обов'язок по відшкодуванню заподіяної підприємству шкоди лише в межах середнього заробітку , у решти випадків покриття шкоди проводиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до суду.

В той же час , відповідач не надав суду доказів в підтвердження того , що відповідачем було видано розпорядження про стягнення з заробітної плати позивача середнього заробітку в рахунок погашення шкоди заподіяної недостачею товарно-матеріальних цінностей і остання з ним була ознайомлена .

Відповідно до п. 1Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань( далі - Положення),яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України 02.02.2014 № 879 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 р. за № 1365/26142. для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно.

За рішенням керівника підприємства до складу інвентаризаційної комісії можуть бути включені члени ревізійної комісії господарського товариства, представники структурного підрозділу (служби) з внутрішнього аудиту.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Відповідно до п.18 Положення інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв'язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів.

На підтвердження недостачі в аптеці №8 на 27.05.2015 року в сумі 5 724,76 відповідач надав копію наказу №7 від 27 травня 2015 року " Про проведення інвентаризації " , яким зобов'язав провести інвентаризацію запасів з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 27.05.2015 року з обов'язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів та призначити комісію.

Проте, у цьому наказі та протоколі інвентаризаційної комісії відсутній склад комісії та підписи членів комісії і відсутні інвентаризаційній відомості та інші документи , які б свідчили про наявність недостачі товарно-матеріальних цінностей та яких саме.

Згідно ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

За таких обставин , суд правильно не взяв до уваги зазначені заперечення представника відповідача та вважав їх не доведеними, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження недостачі та наявності вини позивача в цій недостачі суду не було надано.

Встановивши , що відповідач в день звільнення позивача не виплатив їй всі належні суми при звільненні правильно задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача належні суми при звільнення і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Наданий представником позивача розрахунок належних позивачу сум при звільненні представником відповідача не заперечувався.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилалася на те , що у зв'язку з невиплатою їй відповідачем всіх належних сум при звільненні та не видачі трудової книжки вона зазнала душевних страждань , змінився нормальний ритм її життя.

Виходячи з наведеного , суд дійшов правильного висновку , що такими діями відповідача були порушені трудові права позивача , а отже відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Проте при визначенні грошового відшкодування моральної шкоди, суд не в повній мірі врахував обставини справи, характер та обсяг страждань позивача , а тому виходячи з вимог розумності і справедливості , колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди необхідно змінити, зменшивши розмір грошового відшкодування з 3000 грн. до 1000 грн. У решті рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.ст. 218, 317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТ КШ" Бабака Василя Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю " КОМФОРТ КШ" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 3000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: