Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/808/16-ц 2/382/422 /16
РІШЕННЯ

іменем України

07 липня 2016 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

Головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання договору довічного утримання.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що 9 червня 2009 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, згідно якого останній зобов'язувався забезпечувати її - утриманням довічно, а саме забезпечувати її:

- матеріальним забезпеченням щомісячно в розмірі 600 (шістсот) гривень, що підлягає індексації згідно законодавства;

- забезпечувати житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі за АДРЕСА_2;

- забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря), вартість продуктів харчування повинна складати 400 (чотириста) гривень на місяць;

- надавати побутові послуги ( прання постільної білизни - один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць), вартість даних послуг 150 (сто п'ятдесят) гривень на місяць;

- забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 50 (п'ятдесят) гривень на місяць чи 600 (шістсот) гривень на рік.

Згідно даного договору у власність відповідача перейшла (належна їй) квартира АДРЕСА_2.

В зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем умов договору довічного утримання, вона вимушена звернутись до суду з питанням розірвання даного договору та повернення права власності на майно, яке було нею передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідач по справі не виконує взяті на себе зобов'язання, не звертає уваги на її потреби та стан здоров'я, не забезпечує її харчуванням та медикаментами, необхідною допомогою та взагалі відмовляється її доглядати.

На даний час вона проживає виключно за рахунок своєї пенсії, самостійно оплачує всі комунальні послуги, що пов'язані з утриманням квартири, самостійно купує лікарській засоби.

Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань поставило її у вкрай скрутне матеріальне положення, в зв'язку з цим, вона вимушена була шукати допомогу у своїх знайомих, які надали їй фінансову допомогу та моральну підтримку. А весною цього року вона переїхала на постійне місце проживання до них в місто Яготин, де й проживає на даний час та перебуває на їх повному забезпеченні.

В свою чергу вона повідомила відповідача про зміну свого місця проживання, проте останній ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає та продовжує ухилятися від виконань умов договору.

Посилаючись на вимоги передбачені ст. ст.. 610,744, 745,749, 755,756 ЦК України, просила:

Розірвати договір довічного утримання, укладений 9 червня 2009 року між нею - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2, посвідчений 9 червня 2009 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 913.

Визнати за нею - ОСОБА_1 - право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Скасувати заборону на відчуження квартири № 25, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С., зареєстровану в реєстрі заборон за № 914, в зв'язку з посвідченням договору довічного утримання № 913 від 09.06.2009 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку п.5 ст. 74 ЦПК України.

Зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1. / а.с. 10 /. За даною адресою судом було направлено копія позовної заяви, додатки до неї та рекомендоване повідомлення про призначення судового розгляду на 14 годину 7.07. 2016 року Пакет із повідомленням було повернуто до суду в зв»язку із закінченням терміну його зберігання. / а.с. 14 /.

В силу ст.. 74 п. 5 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, на адресу відповідача судом була направлена телеграма з повідомленням про вручення, про день та час розгляду справи, яка була особисто вручена відповідачу ОСОБА_2 / а.с. 21 /.

Відповідно до п.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Із пояснення представника позивача видно, що відповідач є рідним внуком позивачки/ дочки- син /. Чоловік та два сини позивачки, померли ще тоді, коли позивачка проживала в м. Яготині та працювала головним бухгалтером в « ПМК-15 «. Із дочкою позивачка відносини не підтримує. В 2008 році позивачка за місцем нової роботи в м. Києві отримала однокімнатну квартиру в м. Києві . Із трьох внуків до неї був самим близьким син її дочки ОСОБА_2 який навідував позивачку зі своєю сім»єю. В 2009 році у позивачки стався «інсульт» і тому після ви здоровлення не маючи нікого із близьких родичів, позивачка уклала договір по життєвого утримання зі своїм внуком ОСОБА_2, який на даний час має своє житло в м. Бориспіль. Умови договору про матеріальне утримання відповідач не виконував жодним чином, але до березня 2016 року позивачка змирилась з цим, так як відповідач періодично навідував її зі своєю сім»єю, спілкувався з нею, цікавився її життям та здоров»ям. В березні 2016 року позивачка захворіла та зателефонувала до відповідача щоб той приїхав до неї, але той в грубій формі відмовив їй в цьому, і з цього часу припинив з нею всі відносини, не зателефонувавши до неї жодного разу. На прохання своєї подруги ОСОБА_5,позивачка на початку травня 2016 року переїхала на проживання до останньої в м. Яготин, де проживає і по даний час , де за позивачкою доглядає та постійно піклується ОСОБА_5 Перед переїздом до м. Яготин, позивачка в телефонній розмові повідомила відповідача про зміну свого місця проживання, але відповідач жодного разу не зателефонував до неї та не поцікавився станом її здоров»я. В квартирі, власником якої на даний час є відповідач знаходяться особисті речі позивачки .

Із показів свідка ОСОБА_6 жителя АДРЕСА_3 видно, що із позивачкою вона знайома із 1974 року. На той час вона працювала бухгалтером в банку в м. Яготині, а позивачка працювала головним бухгалтером « ПМК-15 « та проживала в АДРЕСА_4. Пізніше у позивачки помер чоловік а потім один за одним два сини, які поховані в м. Яготині. Таким чином у позивачки залишилась одна дочка, яка проживає в м. Гребінки Полтавської області, та тривалий час не підтримує відносини з матір»ю. В 2005 році позивачку перевели на роботу до Міністерства будівництва в м. Київ, де вона за місцем роботи в 2008 році отримала однокімнатну квартиру. Крім відповідача у позивачки були і ще двоє внуків, але до неї був ближчий син дочки ОСОБА_2, який навідував її зі своїми двома дітьми, до яких позивачка прив»язалася як до своїх правнуків. Вона із позивачкою підтримувала постійно теплі відносини, постійно їздили одна до другої в гості, в літній період позивачка постійно проживала у неї в м. Яготині. В 2009 році у позивачки був « інсульт», і після того як хвороба відійшла позивачка уклала зі своїм онуком ОСОБА_2 договір по життєвого утримання, відповідно до якого ОСОБА_2 брав на себе зобов»язання утримувати матеріально позивачку та піклуватися про неї. Про дані обставини їй було відомо від позивачки відразу після укладення даного договору. Від позивачки їй було відомо, що відповідач ніякої матеріальної допомоги передбаченої договором пожиттєвого утримання їй не надавав, але позивачка із -за своєї скромності про це відповідачу і не нагадувала. Їй було приємне спілкування з внуком та його дітьми. Із початку березня 2016 року відповідач припинив всі відносини з позивачкою, на її телефонні прохання щоб той приїхав, останній не реагував. Потім вона сама зателефонувала до відповідача та повідомила що його бабуся захворіла та просила навідати її, але відповідач в грубій формі відповів « Що та стара хоче». Залишившись без догляду, позивачка повідомивши по телефону відповідача в травні 2015 року переїхала для проживання до своєї подруги в м. Яготин ОСОБА_5., періодично навідуючись до квартири в м. Києві. На прохання позивачки, вона на початку червня 2016 року водила позивачку до Яготинської лікарні до лікаря стоматолога, де позивачці вставляли протези. Наскільки їй відомо від позивачки, відповідач жодного разу не спілкувався із позивачкою та уникав з нею телефонної розмови. Відповідач має своє житло в м. Бориспіль.

Із показів свідка ОСОБА_5, видно, що із позивачкою вона знайома із 90-х років, ще з тих пір як позивачка працювала головним бухгалтером в « ПМК-15 « в м. Яготині. Коли позивачку в 2005 року перевели на роботу до м. Києва то вони продовжували постійно спілкуватися, приїздили одна до другої в гості. В 2009 році у позивачки був « інсульт», і після цього позивачка уклала договір по життєвого утримання зі своїм внуком, якого ростила з малечі, та який на той час навідував її зі своєю сім»єю. Від позивачки їй було відомо, що відповідач не виконує умови договору, не надає їй матеріальної допомоги, і та скромно проживала на свою скромну пенсію в м. Києві. Вона чим могла,/ продуктами харчування /допомагала позивачці. В березні 2016 року позивачка маючи похилий вік занедужала,телефонувала до відповідача щоб той приїхав підтримав її, але той не реагував на її прохання. І з того часу, між ними припинились всі відносини та спілкування. На її прохання позивачка в травні 2016 року переїхала на проживання до неї в АДРЕСА_5, про що в телефонній розмові повідомила відповідача, але той жодного разу не зателефонував їй, не поцікавився станом здоров»я своєї бабусі. Позивачка в телефонній розмові пропонувала відповідачу звернутися до нотаріуса по питанню розірвання договору, але той нічого на це позивачці не відповів. Ніхто із родичів із позивачкою не спілкується, та не підтримує ніяких відносин. На даний час позивачка дуже слаба, а тому допомогу позивачці надає вона.

Із показів свідка ОСОБА_7 видно, що той із 2011 року знайомий із позивачкою так як з цього часу працює « консьєржкою» в будинку де проживає позивачка. Раніше до позивачки постійно приходив її внук ОСОБА_2 від якого йому стало відомо, що власником квартири яка належала раніше позивачці, є її внук ОСОБА_2. Комунальні послуги за квартиру сплачувала позивачка, так як він постійно розносив квитанції про сплату по квартирам і віддавав особисто в руки позивачці. Із початку травня 2016 року, позивачка в своїй колишній квартирі не проживає. За квартирою доглядає її сусідка ОСОБА_9, а іноді приїздить і сама позивачка.

В судовому засіданні встановлено наступне:

ОСОБА_1 будучи людиною похилого віку / 1928 року народження /, яка поховала чоловіка та двох синів та залишившись без матеріальної та моральної підтримки, так як її дочка припинила спілкуватися зі своєю матір»ю, та підтримуючи відносини тільки з одним внуком / сином її дочки/ ОСОБА_2, вона після перенесеного « інсульту» в 2009 року маючи намір на отримання матеріальної та моральної підтримки від єдиної рідної людини свого рідного онука, 9 червня 2009 року уклала договір довічного утримання із, ним, згідно якого останній зобов'язувався забезпечувати її утриманням довічно, а саме; п.2.2 / Договору /

- матеріальним забезпеченням щомісячно в розмірі 600 (шістсот) гривень, що підлягає індексації згідно законодавства;

- забезпечувати житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі за АДРЕСА_2;

- забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря), вартість продуктів харчування повинна складати 400 (чотириста) гривень на місяць;

- надавати побутові послуги ( прання постільної білизни - один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць), вартість даних послуг 150 (сто п'ятдесят) гривень на місяць;

- забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 50 (п'ятдесят) гривень на місяць чи 600 (шістсот) гривень на рік.

Згідно даного договору у власність відповідача перейшла (належна позивачці) квартира АДРЕСА_2.

Даний договір було підписано обома сторонами в присутності приватного нотаріуса та зареєстрований в реєстрі за № 913. В зв»язку з посвідченням цього Договору, приватним нотаріусом 09.06. 2009 року накладена заборона відчуження на квартиру за АДРЕСА_2./ а.с. 6 /

Відповідно до п. 3.1.1 п. 3.1.2. / Договору / відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення утримання від набувача згідно з п.2 цього Договору, та вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків за цим Договором.

Відповідно до п.3.2.1, 3.2.2. та п. 3.2.3 набувач зобов»язаний: У встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати утримання згідно із п.2 цього Кодексу. До смерті відчужувача не укладати щодо майна, яке отримане за цим Договором, правочини купівлі-продажу, міни, дарування.

Відповідач по справі не виконує взяті на себе зобов'язання, не звертає уваги на потреби та стан здоров'я, не забезпечує відчужувача квартири харчуванням та медикаментами, необхідною допомогою та взагалі відмовляється доглядати позивачку. Із березня 2016 року відповідач припинив із позивачкою будь які відносини.

Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань поставило позивачку у вкрай скрутне матеріальне положення, в зв'язку з цим, вона вимушена була шукати допомогу у своїх знайомих, які надали їй фінансову допомогу та моральну підтримку. А в травні 2016 року позивачка переїхала на постійне місце проживання до них в місто Яготин, де й проживаю на даний час та перебуваю на їх повному забезпеченні.

В свою чергу позивачка повідомила відповідача про зміну свого місця проживання, проте останній ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає та продовжує ухилятися від виконань умов договору.

На даний час позивачка проживає у своїх знайомих в АДРЕСА_5, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 25.05. 2016 року, за свої кошти оплачую всі комунальні послуги що пов»язані з утриманням квартири за АДРЕСА_2, що підтверджується квитанціями про сплату внесків на експлуатацію житлового фонду / а.с. 23-27 / .

Дані обставини в судовому засіданні знайшли своє підтвердження в показах свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 та показами свідка ОСОБА_5 в будинку якої із травня 2016 року проживає позивачка ОСОБА_8

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.3.1.2 Договору пожиттєвого утримання укладеного між сторонами по с праві, відчужував майна має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків за цим Договором.

Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України, «У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.»

Як вбачається з узагальнення судової практики Верховного Суду України «наявність факту невиконання відповідачем умов договору довічного утримання може бути підставою до розірвання договору довічного утримання, а не для визнання його недійсним, якщо відсутні обставини, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

Відповідно до ст.755,756 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, на користь якого він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. При розірванні договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передано, і має право вимагати його повернення.»

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернути до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди та інше.

Таким чином суд вважає, що відповідач взятий на себе обов'язок згідно умов Договору довічного утримання не виконує, що в силу ст. 755 ЦК України дає підстави суду для його розірвання.

В силу п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім в випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 2121-215 ЦПК України, 610,744, 745, 749, 755, 756 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Розірвати договір довічного утримання, укладений 9 червня 2009 року між нею - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2, посвідчений 9 червня 2009 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 913.

Визнати за нею - ОСОБА_1 - право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Скасувати заборону на відчуження квартири № 25, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С., зареєстровану в реєстрі заборон за № 914, в зв'язку з посвідченням договору довічного утримання № 913 від 09.06.2009 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів, з дня отримання її копії.

суддя Карпович В.Д.