Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/563/16-ц

08 липня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Круль І.В.

з участю: секретаря Сіщук Г.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Богородчани cправу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 15 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу № 004337, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування міні-трактор ДТЗ 244, а він зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору. Того ж дня оплатив 10% вартості транспортного засобу, що становить 20000,00 грн.. Вважає, що спірний договір не відповідає діючому законодавству, підписаний під впливом обману, є несправедливим, а також під час його оформлення недодержано вимог про нотаріальне посвідчення, а на вимогу повернути сплачені грошові кошти отримав відмову від відповідача, у зв'язку із чим просить суд визнати договір недійсним та стягнути кошти.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просять визнати договір недійсним та стягнути кошти.

Представник відповідача в судові засідання не з`являється, в поданім запереченні позов не визнав, вважає його безпідставним, оскільки на час укладення договору дотримано вимоги закону.

Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника ОСОБА_3, що діяла на підставі довіреності № 87 від 04.01.2016 року, був укладений договір фінансового лізингу № 004337 з додатками, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування міні трактор ДТЗ 244. Предметом договору виступив транспортний засіб, зокрема, міні трактор ДТЗ 244. Після підписання договору, позивач оплатив на поточний рахунок лізингодавця кошти в сумі 20000,00 грн., в якості платежу за договором, як було домовлено під час підписання договору. Вказані обставини підтверджуються копією договору фінансового лізингу № 004337 від 15 квітня 2016 року, копією додатку № 1 до договору, копією додатку № 2 до договору, копією додатку № 3 до договору, копією квитанції від 15.04.2016 року, копією рахунку на оплату.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору вартість предмета лізингу становить 200000 грн; відсоток платежів 50%; авансовий платіж 100000 грн; щомісячний платіж 8333,33 грн; комісія за організацію (10%) - 20000 грн; комісія за передачу (3%) 6000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суд вважає, що умови спірного договору не містять в сукупності вказаних ознак, тому підстав для визнання умов договору несправедливими немає. З матеріалів справи вбачається, що з умовами договору позивач був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис на кожній сторінці договору, додатках та заяві про отримання інформації про умови договору, заяві на отримання фінансового лізингу. Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати : а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Іншими витратами лізингодавця є: надання консультації менеджером, прийняття заяви на отримання фінансового лізингу, оформлення договору, робота з клієнтом, організація та супровід договору на протязі всього часу його дії, організаційні заходи щодо підписання договору та інші витрати пов'язані з виконанням договору лізингу. Таким чином, комісія за організацію договору відноситься до інших витрат, що пов'язані з виконанням договору лізингу. Авансовим платежем, визначеним у додатку №1 до договору, та згідно п. 2.1 договору є сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку №1 до договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

На думку суду, посилання позивача, про те, що комісія за організацію в розмірі 10% вартості предмета лізингу, визначена у договорі є необгрунтованою і такі умови договору є явно невигідними та несправедливими для споживача, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки він погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію за послугу та оформлення договору при його укладенні, що визначено умовами договору, а тому вищевказані твердження є безпідставними, а умови договору про оплату комісії за організацію в розмірі 10 % відповідають вимогам п. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору. Позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 004337, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язувалося придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування міні-трактор ДТЗ 244, а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору.

Відповідно до п. 1.3 договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати позивачем авансового платежу, тобто суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі, вказаному в додатку № 1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Згідно з п. 5.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 5.2 договору фінансового лізингу встановлено, що лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до п. 8.1 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

За умовами п.п. 8.2.1 п. 8.2. договору перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору.

Положеннями пункту 12.12 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Згідно з додатком № 1 до спірного договору фінансового лізингу сторонами погоджено графік сплати першого лізингового платежу.

Відповідно до додатку № 2 до вказаного договору фінансового лізингу сторонами підписаний графік сплати другого лізингового платежу.

У додатку № 3 до даного договору міститься специфікація предмету лізингу, а саме, транспортний засіб марки «Міні-трактор ДТЗ 244», за ціною 200000,00 грн.

17.04.2016 року позивачем було направлено на адресу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повідомлення про відкликання своєї згоди на укладення договору фінансового лізингу та просив протягом семи днів повернути сплачену ним суму.

Посилання позивача на незаконність договору, оскільки він укладений під впливом обману, суд до уваги взяти не може. Ним не наведено жодних доказів про замовчування відповідачем існування істинних обставин договору чи їх приховування.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною і (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що укладення договору на умовах, що обмежують права споживача є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Посилання ОСОБА_1, про те, що у договорі не вказано індивідуальні ознаки та не містяться чіткі визначення Предмету Лізингу є безпідставні. У договорі зазначений транспортний засіб "міні-трактор ДТЗ 244", який є річчю з вказаними індивідуальними ознаками.

Умови договору фінансового лізингу № 004337 від 15 квітня 2016 року за своїм змістом відповідають вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України про лізинг.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з п. 4 ч. 3 вказаної норми несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Необґрунтованим є також посилання позивача, що договір є нікчемним, так як не був посвідчений нотаріально. Як вбачається з вищенаведеного, між сторонами укладено письмовий Договір фінансового лізингу, а не договір найму(оренди) транспорту, що передбачено ст. 806-809 ЦК України та спец законом «Про фінансовий лізинг». Крім того домовленості між сторонами про нотаріальне посвідчення договору не було.

Правило визначене п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється саме на заборону визначення у договорі укладеним зі споживачем положень щодо надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір. Згідно з положеннями п. 2.1 спірного договору фінансового лізингу комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення договору лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору, а тому обмеження визначені вказаною нормою не стосуються комісії.

Підписуючи договір позивач мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, зокрема, з п. 8.2.1 договору про сплату комісії за організацію та п. 12.12 про те, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачу не повертається комісія за організацію договору.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу позивач не довів того, що умови цього договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають йому шкоди,

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається..

На підставі викладеного, ст. ст. ст. 203,215,509, 638, 640, 806-809 ЦК України ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» керуючись ст.ст. 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №004337 від 15.04.2016 року, та стягнення коштів, -відмовити.

Термін оскарження рішення до апеляційного суду в Івано-Франківській обл. через Богородчанський районний суд 10-днів з дня проголошення позивачу, а відповідачу з часу отримання його копії.

Головуюча Круль І.В.