У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 липня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: за участю адвоката відповідача -Завгородньої І.М., Кадєтової О.В., Піддубної О.В.,Парінової І.К., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»; банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 16 травня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № 177/П/73/2008-840, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 186 223,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, терміном до 12 травня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 травня 2008 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 22 лютого 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 202 546,14 доларів США, що еквівалентно 1 620 308 гривням 32 копійкам, в рахунок погашення якої просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ «КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладених в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «КБ «Надра» всіх повноважень продавця предмета іпотеки (в тому числі, але не виключно: отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки, необхідні для продажу вищезазначеного предмета іпотеки, у Реєстраційній службі Головного управління юстиції в Київській області, всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в тому числі, але не виключно, в Реєстраційній службі Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підпис від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг тощо; на час реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «КБ «Надра» з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки), а також стягнути судовий збір. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 липня 2015 року, у позові відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, адвоката відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 177/П/73/2008-840 у розмірі 202 546,14 доларів США (1 620 308 гривень 32 копійки) та розірвано вказаний кредитний договір. Встановивши, що кредитний договір розірваний за рішенням суду, яке набрало законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а тому в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а також врахувавши, що державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачем не отримувався, у зв'язку із чим останній не набув права власності на нерухоме майно, дійшов висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на спірну земельну ділянку. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 177/П/73/2008-840, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 186 223,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, терміном до 12 травня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 177 між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 177/П/73/2008-840 у розмірі 202 546,14 доларів США (1 620 308 гривень 32 копійки) та розірвано вказаний кредитний договір. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства. Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Разом з тим припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов'язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов'язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов'язань, що залишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору. Виходячи із результатів системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15). Крім того, згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Ураховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору. Відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч. 3 ст. 653 ЦК України). За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Таким чином,розірвання основного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував, не перевірив, чи виконано боржником в повному обсязі рішення суду про стягнення заборгованості, та дійшов передчасного висновку про те, що зобов'язання сторін припинилися у зв'язку з розірванням кредитного договору за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу. Дійшовши висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неотриманням відповідачем державного акта про право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції залишив поза увагою наявну в матеріалах справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), яка є предметом іпотеки. Згідно з вказаними відомостями 16 травня 2008 року до Державного реєстру іпотек внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору іпотеки, укладеного між сторонами. 10 вересня 2014 року внесено запис про припинення іпотеки на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2014 року, яким визнано іпотечний договір, укладений 16 травня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7, припиненим. 01 жовтня 2014 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_9 Разом з тим ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2014 року скасовано, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року про відмову у задоволенні позову щодо визнання іпотечного договору припиненим та вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна з відповідного реєстру залишено в силі. Так, уразі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у зв'язку із скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державногореєструіпотек. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справа № 6-53цс15). Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував, не перевірив факт переходу права власності на нерухоме майно до іншої особи під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення та залишив поза увагою положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин та з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року (справа № 6-939цс15) та від 23 вересня 2015 року (справа № 6-213цс15), рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: І.М. Завгородня О.В. Кадєтова І.К. Парінова О.М. Ситнік