УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подпоріна Романа Олександровича,

встановив:

Скаржник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що на виконанні Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 755/9127/13-ц від 04.07.2014 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу з нього на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в сумі 6 865 912,24 грн. 03.06.2016 його представнику було вручено вимогу виконавця про надання інформації про наявність чи відсутність майна та банківських рахунків, а також надання належним чином завірених копій правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно. На виконання вимоги надано п'ять днів, тобто до 08.06.2016 року. Однак, не чекаючи виконання вимоги, виконавець, не сповіщаючи його, виніс в той же день - 03.06.2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова за своїм змістом аналогічна попередній постанові, яка була скасована судом. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, порушує його права, та підлягає скасуванню. Відповідно до договору іпотеки від 31.01.2008 року квартира АДРЕСА_1, є предметом іпотеки, і стягнення на дану квартиру задовольнить вимоги кредитора, та витрати на виконання. Крім того, на цю квартиру виконавчою службою накладено арешт. Вартість всього майна, на яке накладено арешт постановою від 03.06.2016 року, значно перевищує розмір і обсяги, необхідні для виконання судового рішення.

В судове засідання скаржник не з'явився, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що на виконанні в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавчий лист № 755/9127/13-ц від 04.07.2014 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в загальній сумі 6 865 912,24 грн., ВП № 44858247.

03.06.2016 року ОСОБА_1 виконавцем винесено вимогу, якою зобов'язано до 08.06.2016 року надати інформацію про наявність чи відсутність майна та банківських рахунків а також надання належним чином завірених копій правовстановлюючих документів на рухоме та нерухоме майно.

08.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, у зв'язку з чим 01.10.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, по якій судове рішення не прийнято.

03.06.2016 року старшим державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Р.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З даною постановою скаржник не згоден, оскільки за Іпотечним договором № 33/363/1363/08-СС від 31.01.2008 року він передав кредитору квартиру АДРЕСА_1, яка при її реалізації погасить борг та виконавчі витрати. Крім того, накладення арешту на все його майно, яке значно перевищує суму боргу, порушує його права на володіння та розпорядження.

Як слідує з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Кредитпробанк» перебуває на стадії ліквідації.

З витягу інформації про державну реєстрацію іпотеки встановлено, що іпотекодержателем за Іпотечним договором № 33/363/1363/08-СС від 31.01.2008 року є ПАТ «Дельта Банк». Право вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 отримав на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Встановлено, і те, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_1

Викладене вище вказує на те, що постанова виконавця є передчасною, оскільки здійснивши всі процесуальні дії, ПАТ «Дельта Банк», який придбав право вимоги до ОСОБА_1, матиме право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Така правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 09 квітня 2013 року по справі № 6-13цс14.

Відповідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України.

Згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Порядок звернення стягнення на заставлене майно регулюється положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», де звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені ст. 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у суб'єкта оскарження були відсутні правові підстави для накладення арешту на все майно боржника (скаржника) , про що безпосередньо зазначено у постанові старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. від 03.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за наявності об'єкту нерухомого майна - предмету іпотеки, на підставі Іпотечного договору №33/363/1363/08-СС від 31.01.2008 року, який укладено між ПАТ «Кредитпромбанк» та скаржником, що передбачає проведення державним виконавцем виконавчих дій в порядку, визначеному ст.ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», з дотриманням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановлено що строк, передбачений законодавством на оскарження не пропущено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 11, 32, 43, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 60, 294, 383-387 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подпоріна Романа Олександровича - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подпоріна Романа Олександровича про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.06.2016 року (Виконавче провадження № 44858247).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: