У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім.Шевченка» на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім.Шевченка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року зупинено дію наказу № 36 від 03 червня 2016 року ТОВ «Ім.Шевченка» про звільнення з роботи ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ТОВ «Ім.Шевченка» вказує, що ухвала суду першої інстанції винесена з грубим порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Зазначає, що згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заборонено забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов»язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні своїх попередніх трудових обов»язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Стверджує, що у заяві про забезпечення позову позивач звертає увагу, що необхідність в застосуванні забезпечення позову, обранні такого способу забезпечення позову як зупинення дії наказу полягає в тому, що відповідач може прийняти на роботу іншого працівника, обмежити права позивача в товаристві як його учасника. Дане твердження позивача є незрозумілим, оскільки при звільненні чи призначенні працівників Товариства згідно з вимогами чинного трудового законодавства жодним чином не може вплинути на права учасників товариства.

Доводить, що новий керівник ТОВ «Ім.Шевченка» уже призначений з 04.06.2016 року, а тому застосування судом даного виду забезпечення позову було недоцільним.

________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/1257/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/1348/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ім.Шевченка» з вимогами про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Того ж дня він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію наказу № 36 від 03 червня 2016 року ТОВ «Ім.Шевченка» про звільнення його з роботи.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Таке забезпечення допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за час розгляду справи в суді відповідач може прийняти на роботу іншого працівника та обмежити позивача в його правах в Товаристві як його учасника, а тому є підстави для застосування судом даного виду забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п.4, де вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до позовної заяви, між сторонами виник трудовий спір з приводу поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а тому забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу про звільнення з роботи позивача є незаконним, оскільки таким чином фактично ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що суперечить вимогам чинного законодавства.

При встановленні відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні бути фактичним вирішенням справи.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак при постановленні ухвали суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував та обрав спосіб забезпечення позову, яким фактично вирішив спір. Тобто при вирішенні питання про забезпечення позову судом порушені норми процесуального права.

Крім того, ухвала суду в порушення вимог ч. 3 ст. 210 ЦПК України не містить мотивів суду, з яких він дійшов своїх висновків.

Згідно з п. 2 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням процесуальних норм права, що призвело до неправильного вирішення заявлених вимог, у зв'язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім.Шевченка» - задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: С.В. Хилевич

ОСОБА_3