Справа № 291/936/16-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2016 року

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого- судді Грека М.М.

при секретарі- Кащук Л.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ружині цивільну справу за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

Про стягнення боргу за договором позики.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наявність договору позики від 12.11.2015 року , оформлений розпискою за підписами відповідача та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт отримання відповідачем коштів в сумі 11000 грн. від позикодавця та засвідчили умови договору з поверненням коштів до 12 квітня 2016 року.

На неодноразові звернення відповідач кошти не повернув позивачу.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 11000 грн., сума боргу та 3 % річних від простроченої суми за весь період прострочення в сумі 162 грн.74 коп., судові витрати та послуги адвоката.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю та пояснив, що з відповідачем ОСОБА_3, вони знайомі, так як відповідач працював у нього по укладці плитки. Відповідач 12.11.2015 року в присутності свідків написав розписку для отримання коштів в сумі 11 000 грн. для купівлі віброплити по укладці плитки.

Представник позивача ОСОБА_2,позовні вимоги та думку свого довірителя підтримав в повному обсязі, та просив позовну заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він працював у позивача ОСОБА_1 по укладці тротуарної плитки. 12.11.2015 року відповідач звернувся з проханням до позивача ОСОБА_1 придбати віброплиту для укладки плитки. Відповідач в присутності свідків, які зазначені в розписці під диктовку позивача написав розписку. Кошти в сумі 11000 тисяч гривень відповідач на руки не отримував. За ці кошти ОСОБА_1 придбав віброплиту та надав її відповідачу. ОСОБА_3 пояснив, що за час роботи він повернув ОСОБА_1 11 000 тисяч гривень, витрачених ним для придбання віброплити. На звернення повернути розписку ОСОБА_1 відмовив. Крім повернутих коштів, віброплита також залишилась у ОСОБА_1

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

При цьому, у ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що між ним та відповідачем виникли договірні правовідносини на підставі договору позики та на підтвердження своїх вимог надав суду розписку і відповідно просив суд стягнути з відповідача суму неповернутого боргу за договором позики, 3 % річних.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається із положень вищевказаних норм матеріального права, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При цьому, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, документом, що підтверджує укладення договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Як вбачається з наданої « розписки » видно, що ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_5В, ОСОБА_6, отримав кошти для купівлі віброплити від позивача ОСОБА_1. в сумі 11 000 грн.

Те, що відповідач повернув кошти позивачу відповідно розписки підтверджується поясненнями свідків та аудіо записом, який знаходиться в матеріалах справи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив наступне: приїхав позивач ОСОБА_1, каже я дав інструмент, а ви потім мені виплатите гроші. ОСОБА_3В був бригадиром і з нього вимагали розписку за придбання інструментів, де ОСОБА_1 позичає гроші на віброплиту , а потім ОСОБА_3 повертає йому кошти. При написанні розписки кошти на руки ОСОБА_3 не отримав. В офісі бачив бумаги про вирахування коштів, але ОСОБА_1 не хотів віддавати цієї розписки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив наступне, був складений список інструментів за які ОСОБА_3 мав виплатити кошти, коли ОСОБА_3 виплачував кошти то він розписувався в даній відомості. ОСОБА_3 працював у мене у відділі, в звязку з тим, що ОСОБА_1 уповноважував збирати ці кошти і віддавати їх йому. Документів про передачу коштів від ОСОБА_1 не отримував ніяких, ці кошти не міг привласнити бо кошти віддавав йому після кожного закінченого об»єкта. Шість тисяч гривень, було передано ОСОБА_1, особисто мною.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив наступне, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була домовленість про виділення суми на інструменти, яку він потім повинен був повернути. При мені ОСОБА_3 передав Кисляку 5000 грн. для передачі ОСОБА_1 та 6000 грн. ОСОБА_8М .

Таким чином, з огляду на те, що розписка може замінювати собою договір позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані найменування та відомості позикодавця та позичальника, їх паспортні дані, сума позики, строк та порядок повернення позики, а також підписи сторін, в даній розписці відсутні паспортні дані позивача його підпис, позивачем даний документ розцінюється як розписка в розумінні положень не підтверджує ст. ст.1046,1047 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами договору позики.

За таких обставин, вирішуючи питання про наявність між сторонами правовідносин, які виникають із договору позики й відповідно зобов'язання відповідача повернути грошові кошти, суд приймає до уваги доводи відповідача на підтвердження яких може бути розписка з підстав невідповідності її вимогам закону та відсутності у ній усіх притаманних для договору позики даних.

Так, відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України обов'язок доказування у цивільному процесі покладається на сторін, разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в судовому засіданні не здобуто доказів, які б вказували на існування між сторонами договірних правовідносин, які випливають із договору позики.

Згідно ч.ч. 1-3ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав, суд оцінивши докази в їх сукупності та ураховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1, не надано суду належний договір позики укладений між ним та відповідачем ОСОБА_3, який би був укладений відповідно до вказаних вимог закону й відповідно вважає, що між сторонами відсутній договір позики, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 214, 215-218 ЦПК України, ст. ст. 16, 1046, 1047 ЦК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 11162, 74 грн., та стягнення з відповідача судових витрат та юридичних послуг відмовити.

З повним рішення суду сторони можуть ознайомитися 08.11. 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. М. Грек.