Справа № 190/1219/16-ц
Провадження №2/190/416/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м.Пятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Семенникова О.Ю., секретарі Москалець А.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання ? частки у праві власності на приміщення магазину,

ВСТАНОВИВ:

За уточненими 26.10.2016 року вимогами позивач просить суд припинити право спільної сумісної власності сторін, встановивши право спільної часткової власності сторін на спірне приміщення «Магазин «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 413 кв.м, та визначити за кожною стороною по справі ? частку у праві спільної часткової власності на спірне приміщення магазину, стягнувши з відповідача судові витрати по справі в розмірі 4500,17 грн. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час шлюбу сторін останніми набуто вищевказане приміщення «Магазин «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області, власником якого згідно з відповідним свідоцтвом про право власності зазначено відповідача. Приймаючи до уваги, що шлюб між сторонами у 2013 році розірвано та наразі останні не є подружжям, проте відповідач права позивача на майно не визнає, сторони по справі зареєстровані в якості ФОП та використовують вказане приміщення для ведення підприємницької діяльності, відсутні правовстановлюючі документи на імя позивача відносно даного обєкту, заявниця просить суд припинити право спільної сумісної власності сторін на дане приміщення, визнавши право спільної часткової власності сторін на нього із встановленням рівних часток по ? частки у праві спільній часткової власності за кожною стороною по справі, стягнувши з відповідача судові витрати по справі в розмірі сплаченого судового збору.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі на підставі обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, його представник ОСОБА_2 в судовому розгляді позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись в обґрунтування своїх заперечень на ті обставини, що фактично між сторонами по справі існує спір про поділ майна подружжя, а тому суд для ухвалення справедливого рішення по справі зобовязаний встановити повний обсяг всього спільного майна сторін, набутого ними під час перебування у шлюбі. Крім того представником відповідача вказано, що відповідач не заперечує факт належності приміщення сторонам на праві спільної сумісної власності та не вчиняє жодних перепон позивачеві у користуванні приміщення, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №621496, зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.10.2007 року, власником магазину «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області, є ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №32392528 від 08.12.2011року «Магазин «Каштан» площею 239,4кв.м, власником якого є ОСОБА_4, розташований на земельній ділянці площею 413кв.м.

Згідно з паспортом громадянина України серії АН 489897, виданого 10.05.2006 року Пятихатським РВ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3, шлюб сторін розірвано на підставі рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2013 року, про що відділом ДРАЦС РС ПРУЮ у Дніпропетровській області вчинено відповідний запис 13.08.2015 року.

Набуття спірного приміщення магазину «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області, під час шлюбу сторін визнано та не оспорюється особами, які беруть участь у справі, як і визнано представником відповідача під час судового розгляду належність спірного приміщення сторонам на праві спільної сумісної власності, що також не оспорюється іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновком звіту про оцінку вищевказаного нежитлового приміщення від 30.11.2015 року встановлено, що його вартість становить 900 035 грн.

Відповідними свідоцтвами про держреєстрацію ФОП серії ВО1 №042318 та серії ВО1 №042340, витягом з ЄДРПОУ від 29.03.2016 року підтверджено, що позивач зареєстрований як ФОП з 04.09.1998 року, відповідач з 27.06.2000 року, обидва використовують спірне приміщення у підприємницькій діяльності, що визнається та не оспорюється особами, які беруть участь у справі.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №68069375 від 14.09.2016 року власником «Магазин «Каштан», площею 239,4кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 413кв.м, є відповідач, відомості щодо даного обєкту нерухомості в Єдиному держреєстрі заборон відчуження, Державному реєстрі іпотек, в т.ч. щодо обтяжень, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Положення ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України передбачають, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.ч.2,3 ст.357 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Положення ч.1 ст.357 ЦК України передбачають, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відносно посилань представника відповідача на неможливість ухвалення справедливого судового рішення по справі без зясування наявності іншого майна сторін, що набуте ними під час перебування у шлюбі, оскільки позивачем не надано до суду інформацію про наявність у подружжя іншого спільного майна транспортних засобів, земельних ділянок, житлових приміщень, боргових зобовязань, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст .11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

На підставі викладених положень, судом розглядається дана справа лише в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, що надаються особами, які беруть участь у справі, суд не має компетенції збирати за власною ініціативою будь-які докази в обґрунтування позиції осіб, які беруть участь у справі, як і не може розглядати будь-які вимоги, які не заявлені за позовом.

Відтак, судом не може вважатися обґрунтованим посилання представника відповідача на необхідність встановлення судом переліку усього спільного майна сторін, нажитого під час шлюбу, приймаючи до уваги ненадання заявником жодного доказу на підтвердження обставини наявності (окрім спірного приміщення) хоча б одного обєкта права спільної власності сторін, на що посилається представник відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає заперечення представника відповідача відносно заявлених позовних вимог необґрунтованими та не підтвердженими наданим та дослідженими судом доказами.

Відтак, оскільки спірне приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності як придбане подружжям під час шлюбу, що не оспорюється особами, які беруть участь у справі, проте власником майна у правовстановлюючих документах зазначено відповідача як одноособового власника, позивачем як співвласником заявлено вимоги про припинення режиму спільної сумісної власності та встановлення спільної часткової власності сторін як колишнього подружжя з визначенням рівних часток у цьому праві, на підставі досліджених в сукупності в судовому розгляді доказів суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, підтвердженими наданими доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 4500,17 грн. сплаченого судового збору.

В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання ? частки у праві власності на приміщення магазину задовольнити повністю.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на приміщення магазину «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 413 кв.м, припинити.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на приміщення магазину «Каштан» загальною площею 239,4 кв.м, розташованого по вул.Пушкіна,97 в м.Пятихатки Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 413 кв.м, визначивши за кожною особою по ? частки у праві спільної часткової власності на вказане приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 4500,17 (чотири тисячі пятсот) грн. 17 коп. сплаченого судового збору.

Повний текст рішення складено 09.11.16 року

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Суддя О.Ю.Семенников