№ 243/5198/16-ц
№2-о/243/480/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі :

Головуючого - судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю зацікавленої особи:Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такі вимоги обґрунтувала тим, що 20 квітня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_2, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку було внесено відповідний актовий запис за № 334 від 27.04.2015 року. ЇЇ чоловік помер у місті Донецьку, свідоцтво про смерть серія І НО № 830885 від 27.04.2015 року. Після смерті чоловіка вона звернулася до пенсійного фонду у місті Словянську з заявою про виплату їй допомоги на поховання і пенсійних виплат, які не отримав її чоловік. Зазначила, що в пенсійному фонді документи прийняли , але нічого їй не доповіли. 20 травня 2016 року вона повторно звернулася з заявою на яку у червні 2016 року отримала відповідь в якій було зазначено, що свідоцтво про смерть її чоловіка та витяг з реєстру видані на непідконтрольній території і тому не надають їй підстав для отримання допомоги. Зазначила, що підтвердження факту смерті її чоловіка є необхідним для реалізації її прав гарантованих чинним законодавством. Отримати свідоцтво про смерть на підконтрольній території вона не має можливості у звязку з тим, що свідоцтво про смерть видане на непідконтрольній території не є належним підтвердженням факту смерті, так як будь - який документ виданий на непідконтрольній території є недійсним і не створює правові наслідки. Просила встановити факт смерті її покійного чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 20 квітня 2015 року у місті Донецьк.

В судовому засіданні заявниця надала антологічні пояснення викладені нею в заяві, просила її вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зацікавлена особа- Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області , у судове засідання не зявилась, але заступником начальника відділу надано суду заяву у якій вони просять слухати справу за їх відсутністю, заперечень не мають, просять винести рішення згідно діючого законодавства. ( а.с. 23)

Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1 ,367 п.8 ЦПК України.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМ України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, м. Донецьк відносно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. до ст.257-1, 367 п.8 ЦПК України.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16 листопада 2014 року за № ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженка м. Донецька яка постійно проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 переміщена з тимчасово окупованої території в м. Словянськ вул. Гагаріна, 2/14 ( а.с.13)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2., що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами , а саме : копією паспорту ОСОБА_2 в якому в графі «сімейний стан» зазначено його дружину ОСОБА_1В.( а.с.9), копією паспорту ОСОБА_1 в графі « сімейний стан» якої зазначено її чоловіка ОСОБА_2( а.с.4), копії свідоцтва про одруження серії І НО № 483680 видане 23 березня 1974 року Палацем Щастя м. Донецька (а.с 12)

З лікарського свідоцтва про смерть № 1,наданого міською клінічною лікарнею № 23 м. Донецька Міністерства охорони здоровя Донецької народної республіки , вбачається, що 20 квітня 2015 року помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 у міській клінічній лікарні № 23 МЗ ДНР.( а.с. 24)

З свідоцтва про смерть виданого 27.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, вбачається, що ОСОБА_2О, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер 20.04.2015 року ( а.с. 10)

З свідоцтва про захоронення КП «Рітуальної служби м. Донецька» вбачається, що 21 квітня 2015 року на ділянці № 70 ряд № 7 кладовища Щегловка по вул. Вороніхіна був захоронений ОСОБА_2., тіж самі відомості підтверджуються накладною КП «Рітуальної служби м. Донецька» , розрахунковими квитанціями ( а.с. 14,15,16)

Як вбачається із змісту листа Словянського обєднаного управління ПФУ України в Донецькій області від 02.06.2016 № 96/П-19-01-09, у звязку з тим, що свідоцтво про смерть та витяг про смерть для отримання допомоги на поховання видані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку для виплати допомоги на поховання та недоодержаної пенсії ОСОБА_1, немає законних підстав. ( а.с.17)

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що її чоловік ОСОБА_2 помер в Україні, в м. Донецьку, 20.04.2015 року. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить встановлення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті в певний час.

Відповідно до ст. ст. 257-1, 367 п.8.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256ч. 1 п. 8,257,259 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті в певний час - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, який був зареєстрований та мешкав : Україна, АДРЕСА_1, помер в Україні , в місті Донецьку, 20 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Словянського міськрайонного

Суду Донецької області ОСОБА_3