УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 11 червня 2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов договору останній отримав кредит у розмірі 20 780 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,8% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 8 червня 2018 року. Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору систематично порушував його умови, унаслідок чого утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 2 березня 2015 року складає 8 325,78 дол. США та 9 571 грн 69 коп. У забезпечення повернення кредиту за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором за зобов'язаннями боржника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі. У зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2008 року в розмірі 8 325,78 дол. США та 9 571 грн 69 коп., а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 8 325,78 дол. США та 9 571 грн 69 коп. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом солідарного стягнення заборгованості за кредитними договорами з останнього та ОСОБА_7 як поручителя.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що 11 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов договору останній отримав кредит у розмірі 20 780 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,8% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 8 червня 2018 року.

У забезпечення повернення кредитних коштів ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору, що підтверджується договором поруки від 11 червня 2008 року.

Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, унаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором - 8 325,78 дол. США та 9 571 грн 69 коп., з яких: сума по кредиту, що стягується достроково 6 860 дол. США, заборгованість по кредиту - 1 275,23 дол. США, заборгованість по відсотках поточна - 93,28 дол. США, заборгованість по відсотках прострочена - 96,27 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 7 571 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 2 тис. грн 66 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив кредитну заборгованість, суди стягнули її солідарно з позичальника та поручителя.

З наданої ОСОБА_3 копії квитанції вбачається, що останній 30 березня 2015 року вніс грошові кошти у розмірі 300 дол. США, що еквівалентно 7 053 грн 91 коп. на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2012 року (а.с. 60).

Разом з тим, у розрахунках заборгованості та у оскаржуваному рішенні суду зазначені платежі не відображені.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відповідних висновків не навели, жодних розрахунків не зазначили.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять обґрунтувань щодо розміру заборгованості та оцінки правильності та об'єктивності розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди належним чином не встановили розмір заборгованості за кредитними договорами, не перевірили доводи відповідача про те, що ним 30 березня 2015 року було сплачено 300 дол. США, що еквівалентно 7 053 грн 91 коп., згідно з квитанцією, що міститься в матеріалах справи. При цьому, судами були задоволені вимоги банку в сумі, зазначеній в позові та розрахунку заборгованості станом на 2 березня 2015 року, зазначений розрахунок заборгованості не змінювався. Отже суд не дав оцінки підстав неврахування погашених сум, формально взявши за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості та не звернув уваги, що ці платежі впливають на визначення розміру заборгованості, а у разі прострочення - на розмір нарахованих відсотків та неустойки.

У зв'язку із наведеним рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана