У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Парінової І.К.,
Кадєтової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 27 жовтня 2014 року між ним та Закарпатським відділенням Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 001-06502-271014 «Лояльний» у доларах США, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 4 тис. доларів США строком до 26 листопада 2014 року з депозитною ставкою 9,25 % річних. У подальшому договір був пролонгований до 25 грудня 2014.

15 грудня 2014 року позивач подав заяву про повернення грошових коштів (депозиту) у зв'язку з закінченням строку депозиту, але Закарпатське відділення ПАТ «Дельта Банк» пролонгувало договір до 25 січня 2015 року. На час звернення до суду з позовом грошові кошти позивачу не повернуті.

Просив стягнути з відповідача залишок за договором банківського вкладу у розмірі 4 042,36 доларів США, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за кожен день прострочення у період з 25 січня по 02 грудня 2015 року (311 днів) у розмірі 1 515,5 доларів США, 3 % річних за весь час прострочення за період з 25 січня по 02 грудня 2015 року (311 днів) у розмірі 103,33 доларів США, а також проценти за банківським вкладом у розмірі 9,25 % річних за прострочений строк у період в період з 25 січня по 02 грудня 2015 року (311 днів) у розмірі 373,92 доларів США. Також просив стягнути з відповідача 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_6 суму залишку за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 27 жовтня 2014 року № 001-06502-271014 у розмірі 4 042,36 доларів США та проценти за користування коштами у розмірі 373,92 долари США. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_6 3 % річних у розмірі 22,26 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становило 530 грн 68 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6 укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 001-06502-271014 «Лояльний» у доларах США, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 4 тис. доларів США строком до 26 листопада 2014 року з депозитною ставкою 9,25 % річних.

Згідно з п. 1.10 договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим договором, зазначеного у п. 1.3 цього договору та з врахуванням п. 1.11 цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, № НОМЕР_1 відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Відповідно до п. 1.9 договору нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу за закінченням строку залучення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, № НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в банку (а. с. 7).

У зв'язку із закінченням строку дії договору позивач 15 грудня 2014 року та 23 січня 2015 року звертався до банку із заявами про повернення грошових коштів (депозиту) за закінченням строку депозиту відповідно (а. с. 9, 10).

Згідно з випискою ПАТ «Дельта Банк» за операціями по картковому рахунку з 02 по 04 березня 2015 року баланс позивача на кінець періоду склав 4 042,36 доларів США (а. с. 6).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що ПАТ «Дельта Банк» порушило зобов'язання за договором банківського вкладу, а тому невиплачені кошти за депозитним договором, укладеним між банком та позивачем, підлягають стягненню з банку на користь позивача.

У цій частині судів рішення не оскаржено.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені за подвійною ставкою НБУ у розмірі 1 513,50 доларів США та за неповернення вкладу у строк - 373,92 доларів США, суди дійшли правильного висновку про відмову у цих вимогах, оскільки з 03 березня 2015 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (02 грудня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливо.

Доводи касаційної скарги позивача про неправильне застосування судами норм матеріального права у частині відмови у відшкодування моральної шкоди не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, а відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення договором не передбачено. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, на неправильне застосування законодавства при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 зазначеного Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, рішення судів першої й апеляційної інстанції у частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди є законними й обґрунтованими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін судових рішень.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
О.В. Кадєтова
І.К. Парінова
О.М. Ситнік