Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"09" листопада 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачі) про стягнення суми боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 лютого 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 300,00 доларів США і 1500,00 грн. та зобов'язався повернути їх протягом року, тобто не пізніше 26.02.2016 року. Однак до цього часу сума позики не повернута. Станом на день пред'явлення позову еквівалент всієї суми позики в національній валюті становить 7500,00 грн. На підставі положень статті 625 ЦК України позивачем були нараховані 3% річних за період прострочення повернення позики в сумі 132,28 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 300 доларів США, що еквівалентно 7500,00 грн., та 1500 грн., загалом 9000,00 грн., а також пеню за ставкою 3% річних у розмірі 132,28 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку та винесення заочного рішення.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилась з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно зі статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_2 одержав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300 доларів США і 1500,00 грн. та зобов'язався повернути борг протягом року, про що видав власноруч виписану ним розписку.

Відповідач до суду не прибула, не представила до суду своїх заперечень та не спростувала доводів викладених в позові щодо повернення коштів.

Зазначені грошові кошти у встановлений строк ОСОБА_2 не повернув.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Не з`явившись у судове засідання та не скориставшись своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, відповідач ОСОБА_2 тим самим не оспорив позовні вимоги позивача щодо неповернення суми позики та існування вказаної заборгованості перед ним. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобов'язань за договором позики та своєчасного повернення суми отриманих коштів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе договірні обов'язки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 300,00 доларів США та 1500,00 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку.

Щодо заявлених позивачем процентів за несвоєчасне повернення суми позики суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового обов'язку за розпискою відповідач має обов'язок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що за період з 27 лютого 2016 року по 26 серпня 2016 року (як заявлено позивачем період прострочення в кількості 180 днів), складає 132,28 грн. (9 000,00 х 3%/100х180 днів/365).

Стосовно валюти позики та належної валюти, якою має бути проведено розрахунок, суд відзначає наступне.

Згідно статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

З урахуванням наведеного, відповідач має повернути суму боргу в розмірі 300,00 доларів США в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення.

Станом на день винесення рішення суду офіційний курс гривні по відношенню до долару США за даними Національного банку України є більшим ніж 25,00 грн. за один долар, який заявлений позивачем, що не погіршує становище відповідача та, з огляду на диспозитивність процесуальних прав позивача і самостійне визначення ним розміру позовних вимог, заявлений еквівалент 300,00 доларів США в розмірі 7500,00 грн. є законним. Отже зазначена сума грошових коштів в національній валюті підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин загальну сума боргу за розпискою складає 9000 гривень (7500 + 1500) та 3 % річних в сумі 132,28 грн.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, який мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_2, заборгованість за розпискою в сумі 9000, 00 (дев'ять тисяч) гривень, 3% річних в розмірі 132,28 (сто тридцять дві грн. 28 коп.) грн. та судовий збір в сумі 551,20 грн., а всього 9683,48 грн. (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят три гривні 20 коп.).

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов