Справа №701/324/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді - І.Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужій

з участю прокурора - А.В.Заболотного

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за заявою Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області про визнання майна безхазяйним,

В С Т А Н О В И В :

Представник Уманської місцевої прокуратури звернувся в суд із заявою про визнання майна безхазяйним.

На підставу своїх вимог спирається на те, що Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. До Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури надійшов лист Дзензелівської сільської ради з проханням щодо вжиття заходів представницького характеру з метою визначення правового статусу земельної ділянки, а саме - земельну частку (пай) в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради. Маньківським відділом Уманської місцевої прокуратури встановлено, що 12.10.2003 в с. Дзензелівка Маньківського району померла жителька села ОСОБА_1 (запис акта про смерть від 14.10.2003 № 22, складений Дзензелівською сільською радою). За даними сільської ради за ОСОБА_1 рахується земельна частка (пай) розміром 2,0979 га. З часу смерті спадкоємці за отриманням спадщини не зверталися. За інформацією Дзензелівської сільської ради у померлого спадкоємці відсутні. Іншого майна чи майнових прав у ОСОБА_1 немає. Таким чином, в день смерті ОСОБА_1, а саме - 12.10.2003, відкрилася спадщина. Вартість даної земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.03.2016 становить 56182 грн. Спадкоємці ОСОБА_1 у встановлений законом строк спадщину не прийняли, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.03.2016. Отже, на спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, ніхто не претендує. В абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року. Так, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується вчинене на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Крім цього, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 53 1 ЦК УРСР. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Водночас, за інформацією Дзензелівської сільської ради Маньківського району у ОСОБА_1 спадкоємці відсутні та після його смерті спадщину ніхто не прийняв. Відповідно до Положення «Про Спадковий реєстр», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, лише зі Спадкового реєстру можливо отримати достовірну інформацію про наявність (відсутність) заведеної спадкової справи. Так, згідно з інформацією зі Спадкового реєстру, наданою державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, у даному реєстрі відсутні відомості про наявні заповіти, спадкові договори, відкриті спадкові справи та видані свідоцтва про спадщину після смерті ОСОБА_1, що підтверджує той факт, що вже більше 13 років на спадщину останнього ніхто не претендує. Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. За ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Отже, Дзензелівська сільська рада була державним органом, який уповноважений взяти земельну ділянку на баланс, але з часу смерті ОСОБА_1 вона не вчинила жодних дій для переходу земельної ділянки у власність держави. Таким чином, вищезазначена земельна ділянка не має власника та її правовий статус є невизначеним. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 1-1/99, прокурор або його заступник, звертаючись до суду самостійно визначають і обґрунтовують у заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля перебуває під особливою охороною держави, оскільки є основним національним багатством. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Невизначеність правового статусу земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_1, не дає змоги органу місцевого самоврядування використовувати її за призначенням або ж передати за плату в користування з метою наповнення місцевого бюджету для забезпечення виконання власних та делегованих функцій. У зв'язку з цим, звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини на невитребувані земельні частки (паї), безхазяйним майном прокурор реалізує свої представницькі повноваження у сфері охорони землі, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, шляхом подачі даної заяви. Відповідно до ч. 1,3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Оскільки законодавство, повноваження органів і процедура визнання майна безхазяйним змінились, вбачається за необхідне визнати не успадковану земельну ділянку ОСОБА_1 безхазяйним майном і передати його тогочасному суб'єкту права державної власності на землю Дзензелівській сільській раді - у судовому порядку, в звязку з чим він змушений звернутись до суду з даною заявою.

Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.

Представник Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та не заперечує проти задоволення вимог викладених в заяві.

Суд, вислухавши учасників судового процесу вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: дійсно 12.10.2003 в с. Дзензелівка Маньківського району померла жителька села ОСОБА_1 (запис акта про смерть від 14.10.2003 № 22, складений Дзензелівською сільською радою)(а.с.14). Судом встановлено, що за ОСОБА_1 рахується земельна частка (пай) розміром 2,0979 га(а.с.10). З часу смерті спадкоємці за отриманням спадщини не зверталися, у померлої спадкоємці відсутні. Іншого майна чи майнових прав у ОСОБА_1 немає.12.10.2003 р. відкрилася спадщина. Спадкоємці ОСОБА_1 у встановлений законом строк спадщину не прийняли, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.03.2016.(а.с.17) Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вбачається, що до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується вчинене на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави і норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що у ОСОБА_1 спадкоємці відсутні та після її смерті спадщину ніхто не прийняв. Згідно з інформацією зі Спадкового реєстру, наданою державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, у даному реєстрі відсутні відомості про наявні заповіти, спадкові договори, відкриті спадкові справи та видані свідоцтва про спадщину після смерті ОСОБА_1(а.с.17) Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. За ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Таким чином, судом встановлено, що вищезазначена земельна ділянкана час розгляду справи не має власника та її правовий статус є невизначеним. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Невизначеність правового статусу земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_1, не дає змоги органу місцевого самоврядування використовувати її за призначенням або ж передати за плату в користування з метою наповнення місцевого бюджету для забезпечення виконання власних та делегованих функцій. . Відповідно до ч. 1,3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів, тому за необхідне, вбачається визнати не успадковану земельну ділянку ОСОБА_1 безхазяйним майном і передати її суб'єкту права державної власності на землю Дзензелівській сільській раді, а тому вимоги викладені в заяві підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58-60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 137, 549, 555 ЦК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати спадщину у вигляді земельної ділянки розміром 2,0979 умовних кадастрових гектарів землі, яка відкрилася після смерті ОСОБА_1, померлої 12.10.2003 в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, актовий запис про смерть І-СР №223982 від 12.10.2003, як безхозяйне майно.

Передати у власність територіальної громади с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області в особі: Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області 2,0979 умовних кадастрових гектарів землі в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_1, померлій 12.10.2003 в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд на протязі десяти днів.

Суддя І.Д. Калієвський