Справа № 591/2416/16-ц
Провадження № 4-с/591/28/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що за судовим рішенням з нього на користь ПАТ «Укрсиббанк» в солідарному порядку з ОСОБА_2 стягнуто 300 623,65 грн. 12.12.2011 року за заявою стягувача було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення, одночасно було накладено арешт на його майно та заборона на його відчуження. Також, 12.12.2011 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення в іншій частині в частині стягнення з неї на користь банку 18228,47 грн, одночасно було накладено арешт на його майно та заборона на його відчуження Вказане судове рішення було виконане, оскільки стягувач залишив за собою арештоване майно, яке було предметом іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та вартість якого перевищує розмір заборгованості. В той же час державний виконавець безпідставно прийняв рішення про повернення виконавчого документу про стягнення з неї 300 623,65 грн. та не приймає рішення про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним фактичним виконання рішення суду, не вирішує питання про арешт, якій був накладений на його майно. Тому просить визнати незаконними дії державного виконавця з приводу невиконання вимог закону в частині не прийняття рішення про завершення виконавчого провадження, не зняття арешту, не скасування інших заходів примусового виконання рішення при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, скасувати постанову державного виконавця від 16.05.2016 року у виконавчому провадженні ВП №45317154 про повернення виконавчому документу стягувачу, зобовязати державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП №45317154 у звязку з повним виконанням судового рішення та зобовязати зняти арешт та скасувати інші заходи примусового виконання рішення вжиті у виконавчих провадження ВП №45317154 та ВП №30390027.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала.

Представник Зарічного ВДВС у м. Суми скаргу заперечив та пояснив, що 16.05.2016 року державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №45317154 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки не виявилося можливим реалізувати арештоване майно та стягувач відмовився його залишити собі. Підстави для знання арешту відсутні, оскільки залишилися не стягнутими витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір. Тому просить відмовити у задоволенні скарги за її необґрунтованістю.

Представник ТОВ «Кей-колект» в судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, вважає скаргу не обґрунтованою з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 12.12.2011 року державним виконавцем ВДВС СМУЮ відкрите виконавче провадження ВП№30390027 з примусового виконання виконавчого листа виданого 09.12.2010 року у справі Зарічного районного суду м. Суми №2-1883/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 18228,47 грн. (а.с. 8)

12.12.2011 року державним виконавцем у вказаному виконавчому провадження ВП№30390027 винесену постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 9)

06.06.2014 року Постановою державного виконавця винесеною у виконавчому провадженні ВП№30390027 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу в розмірі 18228,47 грн. повернуто стягувачу з посиланням на те, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказана постанова державного виконавця від 06.06.2014 року була скасована суду надано не було.

Також встановлено, що 03.11.2014 року державним виконавцем ВДВС СМУЮ відкрите виконавче провадження ВП №45317154 з примусового виконання виконавчого листа виданого 14.02.2011 року Зарічним районним судом м. Суми у справі № 2-1883/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 300623,65 грн. (а.с. 49)

12.10.2015 року постановою державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні ВП №45317154 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 21)

За Ухвалою суду у вказаному виконавчому провадження ВП №45317154 стягувача було замінено на ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 52,54).

Також встановлено, що в ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №45317154 державним виконавцем було описано та заарештовано квартиру АДРЕСА_2.

Вказана квартира була виставлена на реалізацію, але торги не відбулися у звязку з чим стягувачу було запропоновано залишити нереалізоване майно собі, але стягувач не скористався цим правом. (а.с. 56, 59, 19,20)

У звязку з чим, постановою державного виконавця від 16.05.2016 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 300 623,65 грн. було повернуто стягувачу (а.с. 61), а виконавчий збір виведено в окреме провадження, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні виконавчим провадженням ВП №51434457.

Як вбачається з пояснень заявника виконавчий збір ним не сплачені.

На думку суду дії державного виконавця з приводу повернення виконавчого документу стягувачу та не зняття арешту відповідають вимогам закону.

Суд не може взяти до уваги посилання заявника на те, що заарештована квартира АДРЕСА_2 була предметом іпотеки та нею було забезпечене виконання зобовязання за яким було постановлене судове рішенні у справі Зарічного районного суду м. Суми № 2-1883/10, кредитор скористався своїм правом на звернув стягнення на квартиру шляхом звернення до нотаріуса та перереєстрації права власності на цю квартиру на себе, у звязку з чим зобовязання є виконаним.

З оглянутих матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що у виконавчому провадженні стягувач не подавав заяву про залишення не реалізованого майна собі та державним виконавцем з цього приводу ніяких рішень не приймалося.

Також, стягувач не повідомляв державного виконавця про добровільне виконання судового рішення боржником.

Як вбачається з наданих приватним нотаріусом документів, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 було здійснене кредитором в позасудовому порядку та поза межами процедури виконавчого провадження. (а.с. 73-102)

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1, п.5 ч. 3 ст.11 Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», якими є визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Враховуючи наведені вище обставини та норми закону у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження та державним виконавцем обґрунтовано було прийняте рішення про повернення виконавчого документу стягувачу.

Також слід зазначити, що за положеннями ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Виходячи з наведених вище норм права та встановлених судом обставин, суд вважає що навіть за умови закінчення виконавчого провадження ВП №51434457 у державного виконавця відсутні на даний час підстави для зняття арешту та скасуванні інших заходів примусового виконання, оскільки залишився не стягнутим виконавчий збір.

При цьому як зазначила у судовому засіданні заявник виконавчий збір вона не сплачувала та лише звернулася до суду зі скаргою про скасування постанови про стягнення з неї виконавчого збору і дана скарга наразі судом не розглянута по суті.

За наведених вище обставин суд вважає, що дії державного виконавця на час їх вчинення відповідали вимогам закону, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 383 386 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги за необґрунтованістю вимог.

Ухвала суду може бути оскаржена до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в пятиденний строк з дня її оголошення апеляційної скарги.

Суддя