АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача Хитрової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою Сокуренко Наталією Вікторівною

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову не врахував надані позивачем належні та допустимі докази, а саме підписаний відповідачем кредитний договір, розрахунок заборгованості, та не мотивував з яких підстав докази не прийняті судом. Звернув увагу на те, що доказом придбання відповідачем мобільного телефону за кредитні кошти отримані від Банку є акт - прийому передачі товару від 23.06.2006 року, рахунок №001 від 23.06.2006 року, товарний чек від 23.06.2006 року, які підписані особисто відповідачем.

Справа №755/2720/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10812/2016
Головуючий у суді першої інстанції: В.П. Катющенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Хитрова Л.В. у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, оскільки неявка відповідача не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості. Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із заяви позичальника № DNH4KP97780033, банк надав позичальнику ОСОБА_2 строковий кредит у сумі 2 470,00 грн. на строк 12 місяців по 22 червня 2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 235,27 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Із вказаної заяви вбачається, що зазначений кредитний договір ОСОБА_2 уклав для придбання мобільного телефону Nokia 6280 вартість якого складала 2120,00 грн.

Заявою позичальника № DNH4KP97780033 від 23.06.2006 року передбачено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання у сумі 1900,00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно - сервісної мережі СПД ОСОБА_6, а також комісію компанії, зазначену у п.2.2. Умов.

Відповідно до вказаної заяви, позичальник ОСОБА_2 виразив свою згоду, що ця заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам.

Отже, відповідно до заяви позичальника, остання разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає між собою кредитно-заставний договір.

Так, за змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Висновок суду першої інстанції про те, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, а також не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника є вірним.

Надана ПАТ КБ «ПриватБанк» копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам не містить підпису відповідача. Зокрема, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови розумів ОСОБА_2, підписуючи заяву позичальника № DNH4KP97780033 від 23.06.2006 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що належними доказами на підтвердження зазначеного у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» є акт прийому - передачі товару від 23.06.2006 року, товарний чек від 23.06.2006 року та рахунок №001 від 23.06.2006 року оцінюються колегією суддів критично, оскільки зазначені докази не можуть бути визнані судом належними чи допустими, оскільки свідчать лише про придбання ОСОБА_2 мобільного телефону Nokia 6280, а у матеріалах справи відсутні докази відкриття рахунку на ім'я ОСОБА_2, а також виписки по рахунку, з якої можливо було б простежити рух коштів на рахунку та перевірити наявність або ж відсутність заборгованості.

Крім того, відповідно до заяви позичальника, грошові кошти (кредит) надано позичальнику на оплату/часткову оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 1900, 00 грн. на рахунок торгівельно - сервісної організації СПД ОСОБА_6 Проте, матеріали справи не містять доказів здійснення банком такого перерахування, а відтак розрахунок заборгованості наданий банком не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». А тому, доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині колегією суддів також відхиляються.

Колегія суддів вважає вірним застосування судом першої при вирішенні даного спору правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15 відповідно до якої, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Хоча вказана правова позиція безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак визначає й загальні умови та порядок укладання договору, а відтак, підлягає застосуванню при розгляді даної справи.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України.

Крім того, посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що судом першої інстанції не витребовувались будь-які докази та не роз'яснювалося право подання додаткових доказів у справі, заявлення клопотань, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України обов'язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи міститься клопотання представника ПАТ КБ «Приватбанк» про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що Банк не заперечує проти заочного розгляду справи. В подальшому представники ПАТ КБ «Приватбанк» в судові засідання явку свого представника не забезпечив.

Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, у тому числі щодо фактичного передання коштів відповідачу та розмір наданих коштів, є обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, твердження ПАТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які посилається Банк - недоведені та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочне рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: