УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпродзержинського комерційного технікуму Дніпродзержинського державного технічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки належних виплат, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинського комерційного технікуму Дніпродзержинського державного технічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки належних виплат, посилаючись на те, що з 02 липня 2004 року до 08 листопада 2011 року з відповідачем перебував у трудових відносинах. При звільненні йому не було виплачено компенсацію за 181 день невикористаної щорічної основної відпустки. Просив стягнути з Дніпродзержинського комерційного технікуму Дніпродзержинського державного технічного університету на його користь компенсацію за невикористану відпустку та на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки при звільненні з моменту звільнення, тобто з 08 листопада 2011 року. Крім того, зазначав, що у лютому 2009 року за його власні кошти виготовлені під замовлення меблі для робочого кабінету на суму 970 грн, які просив повернути йому або компенсувати їх вартість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Дніпродзержинського комерційного технікуму Дніпродзержинського державного технічного університету на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в сумі 20 676,21 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанцій скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі наказу від 02 липня 2004 року

ОСОБА_4 працював на посаді завідуючого денним відділенням Дніпродзержинського комерційного технікуму, а згідно наказу від 22 квітня 2008 року - виконуючим обов'язки директора даного технікуму.

За результатами конкурсу на підставі рішення зборів трудового колективу наказом від 31 жовтня 2008 року його призначено директором Дніпродзержинського комерційного технікуму на підставі контракту від

28 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та Міністерством освіти і науки України, строк дії контракту з 31 жовтня 2008 року по

31 жовтня 2013 року.

Наказом від 24 лютого 2010 року міністра Міністерства освіти і науки України на виконання постанови прокуратури Заводського району

м. Дніпродзержинська, директора Дніпродзержинського комерційного технікуму ОСОБА_4 відсторонено від займаної посади.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від

28 березня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України.

Наказом Міністра освіти і науки, молоді та спорту України від

08 листопада 2011 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора Дніпродзержинського комерційного технікуму з 08 листопада 2011 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На підставі даного наказу зобов'язано бухгалтерію виплатити належні позивачеві при звільненні суми, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 11 календарних днів за останній рік.

14 листопада 2011 року ОСОБА_4 отримав трудову книжку та наказ про звільнення.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від

19 червня 2012 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішення суду набрало законної сили 30 червня 2013 року.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати

Положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка педагогічним працівникам надається тривалістю до 56 календарних днів.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346 Про затвердження Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам у разі звільнення керівних працівників навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічних, науково- педагогічних працівників та наукових працівники їм виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної основної відпустки. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників навчальних закладів та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за невикористані ними дні щорічної основної відпустки з розрахунку повної її тривалості, а особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців, - пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів).

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України №1302 від 14 листопада 2011 року Дніпродзержинський комерційний технікум приєднано до Дніпродзержинського державного технічного університету та надано назву Дніпродзержинського комерційного технікуму Дніпродзержинського державного технічного університету.

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що відповідач Дніпродзержинський комерційний технікум Дніпродзержинського державного технічного університету є суб'єктом без права юридичної особи, головним підприємством є Дніпродзержинський державний технічний університет, тобто Дніпродзержинський комерційний технікум Дніпродзержинського державного технічного університету є філією.

Відповідно до ч.3 ст.95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Разом з цим слід зазначити, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого права до належного відповідача.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова