АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3367/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/844/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2, представника відповідача ПАТДержавний експортно-імпортний банк України ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, товариства з обмеженою відповідальністю Тотус, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки та застави недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, з яким він звернувся до ПАТ Державний експортно-імпортний банк України про визнання договорів іпотеки та застави недійсними, шляхом заборони відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти заходи з примусового виконання рішення Господарського суду Тернопільської області щодо стягнення з ТОВ Тотус в користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України заборгованості за кредитними договорами.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нову, якою задовольнити подану ним заяву.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в оскаржуваній ухвалі суд лише наводить вказаний у ч.1 ст.152 ЦПК України перелік підстав забезпечення позову, не звернувши уваги на норму ч.2 ст.152 ЦПК України, якою визначено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Також, судом не дано належної оцінки наведеним позивачем аргументам щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Предметом позову є визнання недійсними договорів іпотеки та застави. На даний час орган ДВС проводить стягнення відповідно до вказаних договорів, що передбачає в тому числі й реалізацію майна, що перебуває у заставі та іпотеці відповідно до цих договорів. А тому, на думку позивача, існує висока ймовірність реалізації спірного майна до закінчення розгляду даної справи. У випадку задоволення позовних вимог повернути спірне майно у власність ТОВ Тотус буде проблематично, або взагалі неможливо.

Всупереч розясненням, даним у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 21.12.2006 року, суд не пересвідчився в існуванні між сторонами спору та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову; не зясував обсягу позовних вимог, даних про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу свого довірителя підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ПАТ Державний експортно-імпортний банк України ОСОБА_3 відносно доводів апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалу суду законною й такою, що скасуванню не підлягає. В обгрунтування заперечень вказав, що ухвала суду про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, як така, що не зазначена у переліку, передбаченому статтею 293 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Крім цього, вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів іпотеки з підстав їх реєстрації за одним номером немає, оскільки такі факти спростовуються витягами про реєстрацію в єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, згідно яких договори іпотеки та застави зареєстровані відповідно за № 2956 та № 2966. Також, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами доводи позивача про те, що йому не було відомо про укладення оспорюваних договорів, оскільки ОСОБА_1 особисто від імені ТОВ Тотус у 2010 році підписував договори про внесення змін і доповнень до договорів іпотеки.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали Тернопільського міськрайонного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги не пов'язані із визнанням права власності на майно, на яке звертається стягнення виконавчою службою та про звільнення його з-під арешту; виконавчий документ, на підставі якого здійснюється стягнення, у судовому порядку не оскаржується, а також з того, що суд не вправі зупиняти виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, судом встановлено, що 01.04.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Державний експортно-імпортний банк України, ТОВ Тотус, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів іпотеки та застави, укладених 29.10.2009 року між ТОВ Тотус та ПАТ Державний експортно- імпортний банк України.

Підставою визнання недійсними вказаних договорів позивач зазначає невідповідність їх вимогам ЗУ Про заставу та ЗУ Про іпотеку в частині нотаріального посвідчення, оскільки обидва договори (застави та іпотеки), укладені між ТОВ Тотус і ПАТ Державний експортно-імпортний банк України зареєстровані в Єдиному реєстрі за одним номером, що на думку позивача, не свідчить про їх нотаріальне посвідчення відповідно до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, і яка наслідок про невідповідність форми договорів вимогам вищевказаних законів. Порушення своїх прав вбачає в тому, що будучи засновником (учасником) ТОВ Тотус йому не було відомо про укладення товариством вказаних договорів застави та іпотеки, участі у зборах учасників товариства, які прийняли рішення про укладення зазначених договорів він не брав.

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вище вказаній справі, шляхом заборони відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти заходи з примусового виконання рішення господарського суду Тернопільської області щодо стягнення з ТОВ Тотус на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України заборгованості за кредитними договорами (Наказ суду № с921/906/13-г/5 від 16.12.2014 р., виконавче провадження №46453373) щодо наступного майна: нежиле приміщення - побутовий корпус цеху перегородок під літ. «Ж», що знаходиться за адресою: м.Тернопіль вул.Промислова,30; напівпричіп бортовий-Е Schmstz SPR24L 1995 р.в., днз В01759ХХ; сідловий тягач DAF95, 1994 р.в., д.н.з. 03560ТЕ; напівпричіп бортовий -Е Schmstz SOL1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1; сідловий тягач Volvo FH12/420, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2.

Заявник вказав, що відділом примусового виконання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчиняються заходи з примусового виконання рішення господарського суду Тернопільської області щодо стягнення з ТОВ Тотус на користь ПАТ Державний експортно-імпотний банк України заборгованості за кредитними договорами (наказ суду № с921/906/13-г/5 від 16.12.2014 р.) зокрема, арештовано майно боржника та накладено заборону на його відчуження (постанова від 19.02.2016 р.), а також вчиняються інші дії щодо реалізації належного ТОВ Тотус майна.

До складу майна, що готується до реалізації в межах зазначеного виконавчого провадження, входить в тому числі й майно, передане в заставу та іпотеку банку згідно спірних договорів - іпотеки та застави від 29.10.2009 р.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ст.151 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються з метою гарантії виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до положень ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов'язку вчинити певні дії;

забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.2 своєї постанови від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами України цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Встановивши, що з урахуванням предмета позову, обраний позивачем спосіб забезпечення позову, а саме шляхом заборони вчиняти заходи з примусового виконання рішення, фактично зупиняє виконання вказаного рішення, що законом не передбачено, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача.

Доводи апеляційної скарги в частині незастосування при вирішенні заяви вимог ч.2 ст.152 ЦПК України, яка передбачає можливість застосування судом інших видів забезпечення позову, ніж ті, що перелічені в ч.1 даної статті, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, а з заявою про застосування іншого виду забезпечення позову, ніж ті, що передбачені у ст.152 ч.1 ЦПК України, який би дав можливість суду вирішувати питання про застосування такого, позивач ОСОБА_1 не звертався.

З врахуванням вірних висновків суду першої інстанції в частині, що обраний позивачем спосіб вжиття заходів забезпечення позову не грунтується на вимогах закону, доводи апеляційної скарги щодо неврахування аргументів для необхідності вжиття заходів забезпечення позову, як такі, що правового значення для вирішення вказаної заяви не мають, колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.2, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є. Фащевська

ОСОБА_5