Справа № 344/2781/16-ц
Провадження № 2/344/2931/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

08 липня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» про стягнення викупної суми, -

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» про стягнення викупної суми. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 17 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір страхування життя № 060162 серія АГ. У зв'язку з анулюванням відповідачу ліцензії на страхування життя та виключенням з реєстру фінансових установ, позивач звернувся до відповідача про припинення договору страхування та виплату викупної суми. Проте відповідачем викупну суму позивачу не повернуто. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача викупну суму в розмірі 1 597,08 доларів США в еквіваленті національної валюти України згідно з офіційним курсом Національного Банку України на день постановлення рішення.

У судове засідання позивач не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у жодне судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

17 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд - Життя», Страховиком, та ОСОБА_1, Страхувальником, був укладений договір страхування життя № 060162 серія АГ, відповідно до пункту 6 якого об'єктом страхування за даним договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням Страхувальника або Застрахованої особи (а.с.12-18).

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» було виключено з Державного реєстру фінансових установ, анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи 15 травня 2014 року, про що свідчить лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 743/13-12 від 22 січня 2015 року (а.с. 5).

ОСОБА_1 05 березня 2015 року звернувся до відповідача з заявою, в якій заявив про свій намір достроково припинити дію договору страхування життя № 060162 серія АГ від 17 серпня 2006 року протягом 30-ти днів з моменту направлення даної заяви та просив виплатити викупну суму, розраховану відповідно до пункту 8 договору страхування (а.с. 9-10).

Позивачем сплачувалися страхові внески (а.с. 11).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-2 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про страхування», грошові зобов'язання сторін по договорах страхування життя, за їх згодою, можуть бути визначені як у національній валюті України, так і у вільно конвертованій валюті або розрахункових величинах, що визначають фактичний розмір зобов'язань страховика на дату виникнення або виконання цих зобов'язань.

Згідно з пунктом 7 укладеного договору страхування, страховий внесок, еквівалент у валюті зобов'язання складає 200,00 доларів США; загальна кількість внесків - 18; періодичність сплати внесків - один раз на рік (а.с. 17).

Порядок та підстави припинення договору страхування врегульовано статтею 997 Цивільного кодексу України.

Так, договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред'явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором. Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором. Страхувальник або страховик зобов'язаний повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за тридцять днів до припинення договору, якщо інше не встановлено договором. Страховик не має права відмовитися від договору особистого страхування без згоди на це страхувальника, який не допускає порушення договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат. Якщо відмова страхувальника від договору обумовлена порушенням умов договору страховиком, страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю. Якщо страховик відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю. Якщо відмова страховика від договору обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страховик повертає страхувальникові страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страхових виплат. Наслідки відмови від договору страхування життя встановлюються законом. Якщо страхувальник або страховик відмовився від договору страхування, договір припиняється.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: 1) закінчення строку дії; 2) виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; 3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; 4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; 5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; 6) прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю. У разі дострокового припинення договору страхування, крім страхування життя, за вимогою страховика страхувальнику повертаються повністю сплачені ним страхові платежі. Якщо вимога страховика обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, то страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Не допускається повернення коштів готівкою, якщо платежі було здійснено в безготівковій формі, за умови дострокового припинення договору страхування.

Пунктом 12.1.5 договору страхування передбачено право страхувальника достроково припинити дію цього Договору (а.с. 17).

У зв'язку з анулюванням ОСОБА_2 акціонерному товариству «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» 27 березня 2014 року ліцензії на страхування життя та виключення з Державного реєстру фінансових установ, анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи 15 травня 2014 року, позивач 05 березня 2015 року звернувся до відповідача з заявою, в якій заявив про свій намір достроково припинити дію договору страхування життя та виплатити викупну суму, розраховану відповідно до пункту 8 договору страхування (а.с. 5, 9-10).

Згідно з пунктом 9.5.1 договору страхування, про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не пізніше як за 30 (тридцять) календарних днів до дати припинення дії договору.

У разі припинення дії цього договору страховик виплачує страхувальнику викупну суму (пункт 9.5.2 Договору страхування).

Пунктом 8 Договору страхування затверджено Таблицю викупних сум та Лист розбіжностей (а.с. 17).

Судом встановлено, що викупну суму відповідачем позивачем не виплачено.

При цьому позивачем сплачено страхових внесків за дев'ять років, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 11-12).

Доказів, які б спростовували вищезазначену обставину, відповідачем суду не надано, і в матеріалах справи такі докази відсутні, а судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобов'язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем у даній справі не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов'язання щодо виплати викупної суми, визначеного договором страхування життя № 060162 серія АГ від 17 серпня 2006 року.

Таким чином, враховуючи положення пункту 8 договору страхування (Таблиця викупних сум та Лист розбіжностей), а також гарантоване договором страхування та Закону України «Про страхування» право на 4 % річного прибутку за 9 років виконання страхувальником умов договору страхування, загальний розмір викупної суми за Договором страхування життя № 060162 серія АГ від 17 серпня 2006 року становить 1 597,08 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 липня 2016 року становить 39 631,22 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини другої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 979, 997 Цивільного кодексу України, статей 1, 19, 28 Закону України «Про страхування», керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» про стягнення викупної суми задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» на користь ОСОБА_1 викупну суму в розмірі 1 597,08 доларів США (одна тисяча пятсот девяносто сім доларів США 08 центів), що в еквіваленті до національної валюти України згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 липня 2016 року становить 39 631,22 грн. (тридцять девять тисяч шістсот тридцять одна грн. 22 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Генеральний страховий фонд Життя» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко