Справа №490/9623/15-ц 07.11.2016 07.11.2016 07.11.2016
Справа № 490/9623/15-ц Головуючий у 1 інстанції Мамаєва О.В. Провадження №22-ц/784/2197/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 Категорія 5
У Х В А Л А

іменем України

07 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2016 року ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою та за позовом третіх осіб, що заявили самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, -

в с т а н о в и л а :

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, який обґрунтовував наступним.

З 04 липня 2003 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2014 року було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 лютого 2007 року за № 443, за ним зареєстровано право власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року, за його колишньою дружиною визнано право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування спільною квартирою, позивач просив визначити порядок користування квартирою № 84 в будинку № 10-а по вулиці Архітектора Старова у місті Миколаєві за рішенням суду, виділивши йому у користування жилі кімнати визначені на плані за № 2 площею 11,4 кв.м та № 3 - 11,2 кв.м., залишивши у загальному користуванні приміщення коридору, вбиральні, ванною кімнати та кухні.

21 квітня 2016 року ОСОБА_5, діючи в інтересах третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пред'явила позов до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, в якому зазначала наступне.

Дійсно, з 2003 року по 2014 року вони із ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 05 травня квітня ІНФОРМАЦІЯ_2.

Чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана їй та чоловіку саме з урахуванням наявності у них дітей.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просила визначити порядок користування спірною квартирою із врахуванням інтересів дітей, та виділити у користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 11,4 кв.м, ОСОБА_7 жилу кімнату площею 11,2 кв.м, ОСОБА_6 жилу кімнату площею 8,9 кв.м та ОСОБА_5 жилу кімнату площею 17,2 кв.м, залишивши інші приміщення у спільному користуванні

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2016 року, описку у якому виправлено ухвалою цього ж суду 10 жовтня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_2

Встановлено порядок користування квартирою № 84 в будинку № 10-а по вулиці Архітектора Старова у місті Миколаєві, та виділено ОСОБА_2 дві житлові кімнати: № 2 площею, 11,4 кв.м, № 3 площею 11,2 кв.м, а ОСОБА_5 дві житлові кімнати: № 7 площею 17,2 кв. м, № 6 площею 8,9 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишено: коридор № 1, вбиральню № 4, ванну кімнату № 5, кухню № 8, відповідно площами: 12,1 кв.м, 1,4 кв.м, 2,8 кв.м, 9,3 кв.м.

У задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в інтересах яких діє ОСОБА_5, про встановлення порядку користування квартирою відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В обґрунтування скарги посилалась на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням її права та права малолітніх дітей на користування житлом.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову і відмову у позові третіх осіб, що заявили самостійні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок користування квартирою може бути встановлений лише між співвласниками, якими є сторони по справі. Вказаний позивачем варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, а тому є прийнятним і підлягає застосуванню. Саме ж по собі встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками є складовою здійснення ними права спільної часткової власності і не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. При його застосуванні допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо них та результату вирішення справи обґрунтованими і законними.

У справі, яка переглядається, судом 1 інстанції встановлено, що спірна квартира загальною площею 79 кв.м має житлову площу 48,7 кв.м та складається з чотирьох жилих кімнат площею 11,4 кв.м, 11,2 кв.м, 8,9кв.м та 17,2 кв.м, коридору 12,1 кВ.м, вбиральні 1.4 кв.м, ванної 2.8 кв.м та кухні 9,3 кв.м. Квартира обладнана лоджією 2,9 кв.м і балконом 1,8 кв.м. Право власності на неї в рівних частках мають позивач за первісним позовом на підставі договору про інвестування у будівництво від 7 грудня 2006 року і відповідач за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2015 року (а.с. 10, 11-12).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, а тому рішення суду не може підмінити її собою. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, саме співвласниками, а не іншими особами, які до названих осіб не належать, наприклад їх діти, але з інших, передбачених законом підстав, користуються житлом наряду з тими. При цьому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2016 року було встановлено наступний порядок користування спільною квартирою: позивачеві виділено у користування дві житлові площею 11,4 кв.м та 11,2 кв.м, (що менше точного розміру його ідеальної частки на 1,75 кв.м), а відповідачеві - 8,9кв.м та 17,2 кв.м (що перевищує точний розмір її ідеальної частки на 1,75 кв.м); коридор, вбиральня, ванна та кухня залишені у спільному користуванні сторін.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах, а відступлення на 1,75 кв.м саме і слід вважати таким, від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, погоджується з рішенням суду 1 інстанції і вважає, що встановлений тим порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, а тому є вірним, обґрунтованим та законним.

У звязку з цим, колегія вважає, що рішення суду 1 інстанції, в частині вирішення первісного позову, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування, в названій частині - немає.

Вірним є рішення суду і в частині відмови у вимозі третіх осіб про визначення порядку користування спірною квартирою, оскільки такий спосіб захисту права передбачено лише для співвласників майна, а названі особи до них не відносяться.

Їх право на проживання у спірному житлі є похідним від права батьків-співвласників, а ті проти такого не заперечують.

За такого, і в зазначеній частині підстав для задоволення апеляційної скарги колегією не знайдено, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_8