Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/244/16-ц

Провадження №2/377/308/16

31 жовтня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Щуковській А.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні прав співвласника жилого приміщення, вселення та зобовязання вчинити певні дії, виселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням, яке є обєктом права спільної часткової власності, -

УСТАНОВИВ:

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просила:

1. Встановити наступний порядок користування жилим приміщенням квартирою № 88, розташованою у будинку № 3 Добринінського кварталу м. Славутича Київської області:

- виділити їй у користування жилу кімнату площею 11,7 метрів квадратних жилої площі (позиція 5 згідно технічного плану), залишивши у користуванні ОСОБА_3 другу жилу кімнату площею 15,9 метрів квадратних жилої площі (позиція 7);

- залишити інші приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон(позиції 1,2,3,4,8 згідно технічного плану) в загальному користуванні.

2. Усунути перешкоди у здійсненні нею прав співвласника жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що є обєктом права спільної часткової власності, шляхом:

- її вселення у жиле приміщення квартиру АДРЕСА_2;

- покладення зобовязання на ОСОБА_3 передати їй ключі від вхідних дверей та звільнення від її речей жилої кімнати, виділеної їй у користування площею 11,7 метрів квадратних жилої площі(позиція 5 згідно технічного плану) у зазначеному жилому приміщенні;

- виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок, за надання правової допомоги в сумі 400 гривень.

Заочним рішенням суду від 06 травня 2016 року зазначений позов задоволено частково.

Ухвалою суду від 15 серпня 2016 року заочне рішення від 06 травня 2016 року було скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку.

06 жовтня 2016 року представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив:

1. Встановити наступний порядок користування жилим приміщенням квартирою 88, розташованою у будинку 3 Добринінського кварталу м. Славутич Київської області:

- виділити ОСОБА_1 у користування жилу кімнату площею 11,7 кв. м жилої площі (позиція 5 згідно технічного плану), залишивши у користуванні ОСОБА_3 другу жилу кімнату площею 15,9 кв.м житлової площі та балкон розміром 1,7 кв.м (позиція 6,7);

- залишити інші приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор (позиції 1,2,3,4,8 згідно технічного плану) в загальному користуванні.

2. Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 прав співвласника жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, що є обєктом права спільної часткової власності, шляхом:

- її вселення у жиле приміщення квартиру АДРЕСА_5;

- покладення зобовязання на ОСОБА_3, ОСОБА_3М та ОСОБА_6 звільнити від їх речей жилу кімнату, виділеної позивачу у користування площею 11,7 кв. м жилої площі (позиція 5 згідно технічного плану) у зазначеному приміщенні;

- - виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_6.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідачів понесені нею судові витрати:

- по оплаті судового збору в сумі 1102,40 гривень;

- по оплаті за надання правової допомоги(т.1 а.с. 189-192) .

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що вищевказана квартира є двокімнатною, жила площа якої складає 27,6 кв. метри, загальна площа 49,5 кв. метри. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 березня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження Славутицького міського голови № 83 від 19 лютого 2004 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 передано у спільну часткову власність по 1/2 частині кожному жиле приміщення у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7. В подальшому в порядку виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_7 боргу на користь фізичної особи належна йому на праві спільної часткової власності частка вищевказаного нерухомого майна була продана з аукціону та перейшла у власність іншої фізичної особи ОСОБА_8, яка її продала ОСОБА_9, а остання перепродала 1/2 частку даної квартири відповідачу ОСОБА_3. Незважаючи на те, що позивач є співвласницею 1/2 частки вищевказаної квартири, відповідач, заселившись до неї, самовільно зайняла своїми речами більшу кімнату, виставивши її особисті речі на балкон. В подальшому ОСОБА_3 самовільно без будь-якого погодження з позивачем зайняла своїми речами обидві кімнати, заставивши їх повністю своїми речами. Також вона, за відсутності письмової та усної згоди позивача заселила у дану квартиру свою повнолітню дочку ОСОБА_5, та свою матір ОСОБА_6, які проживають у спірному жилому приміщенні разом з відповідачем ОСОБА_3 та в повному обсязі користуються нею, чим чинять перешкоди у користуванні квартирою позивачеві. На даний час у позивача з відповідачами виник спір щодо користування квартирою, тому позивач вважає можливим встановлення запропонованого нею порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою судді від 12 квітня 2016 року на стадії відкриття провадження до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_7(т.1 а.с. 28).

Ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року до участі у справі як співвідповідача було залучено ОСОБА_6 (т.1 а.с. 207-208).

В судовому засіданні позивач, яка є також і представником третьої особи ОСОБА_7, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що до вирішення питання щодо викупу у неї відповідачем 1/2 частки квартири вона дозволила особисто лише відповідачеві ОСОБА_3 користуватися всією квартирою, проте вона не надавала ні усної, ні письмової згоди на вселення до спірної квартири відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивачеві на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка спірної квартири, з 2014 року відповідач ОСОБА_3 стала власником іншої 1/2 частки спірної квартири. Після того, як відповідач ОСОБА_3 набула у власність 1/2 частку вищезазначеної квартири, то у позивача з нею була досягнута домовленість про те, що вона буде вирішувати питання щодо викупу у неї 1/2 частки квартири. Враховуючи, що позивач проживає на дачі в с. Мокрі Велички, то до вирішення питання про викуп 1/2 частки квартири, вони домовились з ОСОБА_3 про те, що вона особисто буде займати та користуватися всією квартирою. Але відповідач без її згоди вселила в квартиру свою повнолітню дочку ОСОБА_5. Коли позивач разом із ОСОБА_10 приходила до квартири у березні 2016 року, то своїм ключем не змогла відкрити вхідні двері, бо замок відповідач змінила і не надала їй ключ від вхідних дверей. У вересні 2016 року, коли вона із ОСОБА_10 знову приходила до квартири, замок на вхідних дверях був встановлений старий і вона змогла своїм ключем відкрити квартиру. В квартирі знаходилася жінка, яка представилася ОСОБА_6, та підтвердила, що її вселила до цієї квартири дочка ОСОБА_3, і надала їм свій паспорт. ОСОБА_6 повідомила, що проживає в маленькій кімнаті, а її дочка та онука проживають у більшій кімнаті. Маленька кімната була заставлена речами відповідачів, а речі позивача знаходились на балконі. Ні усної, ні письмової згоди на вселення в квартиру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивач не давала. На її пропозиції добровільного вирішення спору відповідачі не прийняли ніяких заходів до вирішення спору мирним шляхом.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу було відомо про вселення відповідачем своєї дочки ОСОБА_5 до спірної квартири, оскільки остання хворіє і не може проживати одна. Крім того, позивач надавала згоду на користування відповідачами всією квартрою. Мати відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проживає у спірній квартирі тимчасово. Вважає, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 не має спору щодо користування квартирою, оскільки вона не заперечує проти виділення позивачеві у користування кімнати площею 11, 7 кв.м..

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені особисто належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів до суду також не надійшли. Причини неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є сусідкою позивача і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1992 року. В квартирі АДРЕСА_8 проживала ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_7. В 2014 році співвласником квартири стала ОСОБА_3, яка вселилася в квартиру разом із своєю повнолітньою дочкою ОСОБА_5, а позивач проживає на дачі в с. Мокрі Велички. Коли позивач приїжджала до м. Славутича, то вона не могла потрапити до своєї квартири, тому що двері їй не відкривали, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. В її присутності 6 березня 2016 року позивач не змогла потрапити до спірної квартири, оскільки двері ніхто не відкрив, своїм ключем вона не змогла відкрити двері, тому що замок на дверях був замінений. Вона була змушена звернутися до поліції, але навіть коли прийшов дільничний інспектор, то у його присутності ніхто двері у квартиру не відкрив. Близько шести місяців у спірній квартирі проживає мати ОСОБА_3 ОСОБА_6, яку вона постійно бачить, оскільки квартири знаходяться поряд.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є знайомою позивача. Їй відомо, що позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Після того, як в квартиру заселилися відповідачі, позивач стала проживати на дачі. Коли позивач приїжджала до м.Славутича, то вони разом з нею приходили до квартири, але двері ніхто їй не відкривав. Коли вони приходили до квартири у березні 2016 року, то своїм ключем позивач не змогла відкрити вхідні двері, бо замок відповідач змінила і не надала позивачеві ключ від вхідних дверей. У вересні 2016 року вона з позивачем знову приходила до її квартири, замок на вхідних дверях був встановлений старий і позивач змогла своїм ключем відкрити квартиру. В квартирі знаходилася жінка, яка представилася ОСОБА_6, та підтвердила факт її проживання в цій квартирі разом з дочкою і онукою, і надала їм свій паспорт. Маленька кімната, в якій проживає ця жінка, була заставлена її речами, речей позивача в ній не було. Їй відомо, що позивач не надавала згоду на вселення до її квартири дочки та матері відповідача ОСОБА_3.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 березня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження Славутицького міського голови, № 83 від 19 лютого 2004 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 передано у спільну часткову власність жиле приміщення у вигляді 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7. Право власності на це приміщення було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2004 року (т.1 а.с. 12).

Із вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на 1/2 частину квартиру перейшло до ОСОБА_8 згідно свідоцтва № 1615 від 17.09.2012 року, оформленого нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 та зареєстровано в БТІ 03.10.2012 року.

Як встановлено в судовому засіданні, в порядку виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_7 боргу на користь фізичної особи належна йому на праві спільної часткової власності частка вищевказаного нерухомого майна була продана з аукціону та перейшла у власність іншої фізичної особи ОСОБА_8, яка її продала ОСОБА_9, а остання перепродала 1/2 частку даної квартири відповідачу ОСОБА_3.

Відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідченого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, ОСОБА_3 купила у ОСОБА_9, від імені якої діяла ОСОБА_8, 1/2 частку квартири за номером 88, що знаходиться в будинку за номером 3 у Добринінському кварталі в місті Славутич, Київської області (т.1 а.с.68-69).

ОСОБА_13 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2014 року ОСОБА_3, відповідачеві у справі, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9( т.1 а.с. 70).

Таким чином, на час розгляду справи в суді позивачеві ОСОБА_1 та відповідачеві ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10.

З довідки КП «ЖКЦ» № 314 від 16.03.2016 року вбачається, що за адресою : АДРЕСА_11 проживає три особи, в тому числі: зареєстровані ОСОБА_1, позивач у справі, ОСОБА_7, третя особа у справі, ОСОБА_3, відповідач у справі, як власник, проживає без реєстрації (т.1 а. с. 15).

Відповідно до довідок адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_3 та ОСОБА_5, відповідачі у справі, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 26,27).

Відповідач ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено довідкою КП «ЖКЦ» № 960 від 31.10.2016 року (т.2 а.с.11).

ОСОБА_13 ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Суд встановлює порядок користування квартирою, оскільки спірна квартира є неподільною і без встановлення такого порядку позивач та відповідач не мають змоги проживати у спірній квартирі, тому що сторонам не вдалося досягнути згоди щодо порядку користування квартирою.

ОСОБА_13 даних технічного паспорта на жиле приміщення квартира є двокімнатною, загальною площею 49,5 кв. метри, жилою площею 27,6 кв. метри (т.1 а. с. 13-14).

Як видно з плану квартири, вона складається із двох жилих кімнат площею 11,7 кв. метри та 15,9 кв. метри, інших приміщень: кухні, ванної кімнати, коридору, вбиральні, лоджії.

Виходячи із загальної жилої площі квартири в 27,6 кв.м, на кожного співвласника припадає по 13, 8 кв.м.

Враховуючи, що кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то за згодою позивача їй підлягає виділенню в користування жила кімната площею 11,7 кв.м.(позиція 5 у технічному паспорті на квартиру), залишивши у користування відповідача ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 15,9 кв.м. та лоджію розміром 1,7 квадратних метра ( позиції 6, 7 у технічному паспорті на квартиру).

За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право згідно ст. 386 ЦК України на захист свого права власності, його порушених інтересів.

ОСОБА_13 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальним нормативним актом, який регулює реалізацію права власності на житло, є Житловий кодекс України.

За змістом ст. 156 ЖК України співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сімї за згодою всіх інших співвласників.

Члени сімї співвласника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні зі співвласником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ОСОБА_13 ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з пояснень позивача, відповідач ОСОБА_3 без її згоди вселила в квартиру свою повнолітню дочку ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6, які користуються всією квартирою, зайняли дві жилі кімнати, чим чинять перешкоди у користуванні нею спірною квартирою, оскільки створили умови, непридатні для спільного проживання і користування вказаною квартирою. В добровільному порядку вирішити з ОСОБА_3 питання звільнення для її проживання однієї із жилих кімнат і спільного користування квартирою не вдалося.

Зазначені обставини підтверджені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які показали в судовому засіданні, що в квартирі, співвласником якої є позивач, вселилися без її згоди і проживають відповідачі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зайняли дві жилі кімнати і користуються всією квартирою.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області за заявою ОСОБА_1 від 06.03.2016 року вбачається, що 06.03.2016 року до Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області звернулась ОСОБА_1 з заявою, в якій просила допомогти вселитися їй в квартиру за адресою: АДРЕСА_12, в яку вона не може потрапити в звязку з тим, що співвласник даної квартири ОСОБА_3 змінила замок на вхідних дверях в квартиру.

Як видно з висновку старшого інспектора Славутицького ВП за повідомленням громадян від 10.03.2016 року, в ході проведення перевірки опитати ОСОБА_3 не представилось можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання останньої, двері до квартири ніхто не відкрив, в звязку з чим перевірка за даним фактом була завершена та порекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області за заявою ОСОБА_1 від 28.03.2016 року вбачається, що 28.09.2016 року до Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області звернулась ОСОБА_1 з заявою, в якій просила порушити кримінальне провадження за ч.1 ст.162 КК України відносно ОСОБА_3 і притягти її до кримінальної відповідальності за те, що вона без її згоди вселила свою дочку ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 у квартиру, яка належить їм на праві спільної часткової власності.

Як видно з висновку оперуповноваженого Славутицького ВП за заявою ОСОБА_1 від 28.09.2016 року, в ході проведення перевірки опитана ОСОБА_3 пояснила, що вона дійсно є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_13, та з моменту заселення до квартири ОСОБА_3 почала проживати зі своєю дочкою ОСОБА_5, оскільки остання є інвалідом 2 групи та потребує постійної допомоги. У 2015 році до ОСОБА_3 приїхали в гості її матір ОСОБА_6 та почала проживати разом з ОСОБА_3 в іншій кімнаті. ОСОБА_1 була попереджена про проживання ОСОБА_6 в кімнаті, яка належить їй та між ними був укладений усний договір. У березні 2016 року до квартири прийшла ОСОБА_1 та почала казати, що вона проти того, щоб в квартирі проживали дочка та мати ОСОБА_3, після чого ОСОБА_1 звернулася до суду. З урахуванням викладеного перевірка була завершена.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_14 фактично проживає ОСОБА_3, яка є співвласником 1/2 частки вказаної квартири, її повнолітня дочка ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_6.

Показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтверджено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були вселені відповідачем ОСОБА_5 у спірну квартиру без згоди позивача.

З урахуванням навденого, суд вважає встановленим, що відповідачі без будь-якого погодження з позивачем зайняли своїми речами обидві кімнати та користуються в повному обсязі всією квартирою, чим чинять перешкоди у користуванні квартирою позивачеві та порушують її права співвласника жилого приміщення .

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 про те, що позивач надавала усну згоду на вселення до спірної квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані показаннями свідків та заперечувалися позивачем в судовому засіданні. Належних та допустимих доказів надання позивачем згоди на вселення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірну квартиру представником відповідача суду не надано.

З врахуванням виділеної позивачеві частини жилої площі у квартирі та іншими приміщеннями загального користування, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом : вселення ОСОБА_1 у жиле приміщення квартиру АДРЕСА_2, звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від їх речей жилої кімнати, виділеної ОСОБА_1 у користування площею 11,7 кв. метрів жилої площі (позиція 5 згідно технічного паспорту на квартиру) у зазначеному жилому приміщенні, та виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3, оскільки відсутність згоди співвласника жилого приміщення на вселення особи не породжує в неї права користування таким приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

ОСОБА_13 ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем відповідно до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», було сплачено судовий збір в розмірі 1102 гривні 40 копійок по 551 гривні 20 копійок за кожну вимогу немайнового характеру.

Як зазначено у ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

ОСОБА_13 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Оплата витрат за надання правової допомоги ОСОБА_1 та надання послуг адвокатом ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 29 березня 2016 року підтверджується актом виконаних робіт від 31.10.2016 року, актом надання послуг від 24 березня 2016 року № 25, актом надання послуг № 60 від 05.10.2016 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру(т.1 а.с.19-20, 101, т.2 а.с. 12-14).

Як вбачається з акту виконаних робі від 31.10.2016 року, представником позивача - адвокатом ОСОБА_2 було затрачено 6 годин на участь у судовому процесі під час розгляду даної справи, тривалість судового засідання підтверджена журналом судового засідання, на розяснення і надання консультацій з положень житлового, цивільного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обовязків сторін по цивільній справі -1 година, на вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви, доповнень до позовної заяви та інших процесуальних документів - 4 години.

ОСОБА_13 квитанцій до прибуткового касового ордеру, які долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_2 за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.03.2016 року, долученого до матеріалів справи, 2000 гривень, 400 гривень, 1000 гривень( т.1 а.с. 19, 101, т.2 а.с. 13) .

Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій позивачеві ОСОБА_1, вивчення матеріалів справи, підготовку позовної заяви, підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідає граничному розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин стягненню з відповідачів в рівних частках з кожної на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок та судові витрати на правову допомогу в сумі 3400 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою, розташованою за адресою : АДРЕСА_15:

1. Виділити у користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 11,7 кв. метрів (позиція 5, позначену у технічного паспорті на квартиру), залишивши у користуванні ОСОБА_3 жилу кімнату розміром 15,9 кв. метри та лоджію розміром 1,7 кв. метри (позиції 6, 7, позначені у технічному паспорті на квартиру).

2. Інші приміщення квартири : кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню - залишити у їх спільному користуванні.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 прав співвласника жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_16, що є обєктом права спільної часткової власності, шляхом: вселення ОСОБА_1 у жиле приміщення квартиру АДРЕСА_2, звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від їх речей жилої кімнати, виділеної ОСОБА_1 у користування площею 11,7 кв. метрів жилої площі (позиція 5 згідно технічного паспорту на квартиру) у зазначеному жилому приміщенні, та виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в рівних частках з кожної судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок та судові витрати на правову допомогу в сумі 3400 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька