У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фермерського господарства «Олімп», третя особа - Головне управління Держемагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_4 завернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 вересня 2011 року на підставі свідоцтва від 27 вересня 2011 року про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 вона отримала державні акти серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, на підставі яких стала власником земельних ділянок площею 4,8880 га та 4,8882 га, які розташовані на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Вказані земельні ділянки перебувають в оренді відповідача з 01 березня 2009 року на підставі договорів, укладених терміном на 10 років її покійною матір'ю ОСОБА_5 Договори зареєстровані 19 травня 2010 року в Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру Держкомзему за № 93 та № 94. Позивач вказує, що у 2014 році у неї виникло бажання самостійно обробляти землю і вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення їй вказаних земельних ділянок. Відповідач відмовився повернути земельні ділянки і вона з заявою звернулась до правоохоронних органів.

Позивач вважає, що спірні договори є недійсними через те, що вони були зареєстровані третьою особою вже після смерті її матері і сама померла не була присутня при їх реєстрації. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 203, 215, 638 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 118, 119 ЦПК України ОСОБА_4 просила задовольнити її позов.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування; розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення прав позивача реєстрацією договорів без присутності орендодавця та визначених в ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, крім того, позивачем не доведено порушення у зв'язку з цим її законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме воно полягає, при тому, що нею отримувалася орендна плата від орендаря протягом всього терміну дії договору і у неї не було жодних претензій до відповідача, в тому числі, і щодо неналежного виконання умов договору, чим підтверджується її внутрішня воля про згоду на користування її земельних ділянок відповідачем, а фактичні дії позивача свідчать про прийняття нею умов договору і погодження з ними, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання недійсними вказаних договорів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Демяносов

І.К. Парінова