Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/6893/15 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3830/16 Кучеренко В.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

При секретарі: Книш С.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, який неодноразово уточнювався, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Даний шлюб було розірвано в 1992 році. В період шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилась донька ОСОБА_6 (прізвище після розірвання шлюбу - ОСОБА_6). Після розірвання шлюбу, з 1993 року по грудень 1994 року він не проживав з відповідачем.

В грудні 1994 року він знову почав проживати з відповідачем однією сім'єю як чоловік та дружина, вести спільне господарство, спільний побут та бюджет. В подальшому продовжуючи проживати однією сім'єю, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилась донька - ОСОБА_5, та у 2010 році - ОСОБА_8 В свідоцтвах про народження дітей, батьком вказано його ОСОБА_4

Таким чином, факт народження дітей у нього та відповідача в період фактичних шлюбних відносин, підтверджує факт проживання нього з відповідачем однією сім'єю, ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету.

Він з відповідачем з грудня 1994 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей, матеріально їх забезпечували.

У 2000 році, вони вирішили купити житловий будинок за спільні кошти, які збирали протягом тривалого часу, та за кошти виручені з продажу квартири в м. Запоріжжі.

Оскільки коштів на придбання будинку не вистачало, він вимушений був позичити у свого батька грошові кошти в сумі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США.

Так, 20 травня 2000 року, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2

Враховуючи той факт, що на момент купівлі даного житлового будинку він та відповідач проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, у нього із відповідачем було двоє дітей, та за рішенням органу опіки та піклування меншу частку в будинку оформити на дітей після продажу квартири в м. Запоріжжі було неможливо, було прийнято рішення про оформлення даного житлового будинку на відповідачку та двох дітей в рівних долях.

Так, під час проживання однією сім'єю, ним та відповідачем за спільні кошти, які вони збирали протягом багатьох років, на кошти від продажу квартири та на кошти взяті ним в борг, було придбано житловий будинок, 1/3 частина якого була оформлена на відповідача ОСОБА_3

Отже, враховуючи той факт, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, він має право на визнання за ним права власності на 1/6 частину спірного житлового будинку.

В 2001 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини, та поновили їх вже з 2008 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 липня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з грудня 1994 року по 2001 рік.

Визнано на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності та 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 621 гривня.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про шлюб, 01.09.1990 року Семенівською сільською радою було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, про що був зроблений відповідний актовий запис № 19.

Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя 29.03.2001 року, 08.09.1992 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно до копії розпорядження голови Хортицької районної адміністрації від 15.05.2000 року № 1708 ОСОБА_3, було дозволено продаж 2/3 частин АДРЕСА_1 з метою переїзду до с. Семенівка Мелітопольського району.

Згідно копії свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 22.02.1999 року квартира АДРЕСА_1, зареєстрована на праві спільної часткової власності в рівних долях за ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло.

Відповідно до копії договору від 19.05.2000 року, ОСОБА_3, діюча за себе особисто та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали кожний по 1/3 частці, належної їм квартири, а покупець ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_1

Згідно копії договору купівлі - продажу житлового будинку від 20.05.2000 року, ОСОБА_11 продала а ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 купили в рівних частках кожний, житловий будинок розташований в АДРЕСА_4.

ОСОБА_4 зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою Семенівської сільської ради від 06.07.2015 року.

Судом першої інстанції також встановлено та не оспорювалось відповідачем, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась ОСОБА_5, та у 2010 році ОСОБА_8, батьками яких є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тобто після розірвання шлюбу між сторонами.

Народження дітей, їх утримання, спільне проживання підтверджує факт проживання позивача ОСОБА_4 з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю, ведення спільного господарства, спільного бюджету та побуту у період з грудня 1994 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Вирішуючи питання про те, чи проживали сторони однією сім'єю з грудня 1994 року, чи вели вони в цей період спільне господарство та чи був в них спільний бюджет, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доказів, отриманих під час судового розгляду та оцінених за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалось на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, згідно пояснень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що сторони дійсно проживали однією сім'єю з грудня 1994 року по 2001 рік, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом придбали житловий будинок АДРЕСА_1

Судом також було досліджено оригінал розписки від 17.05.2000 року на підтвердження факту того, що ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_12 2500 доларів США в присутності дружини ОСОБА_3 для купівлі будинку. Розписка була написана в присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок, про те, що сторони з грудня 1994 року по 2001 рік, спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, побут та бюджет.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції , що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї - сторін у справі, оскільки доводи позивача про те, що спірний будинок був придбаний частково за кошти, надані йому у борг, підтверджуються розпискою від 17.05.2000 року, а тому згідно з ч.1 ст.17 закону «Про власність» 1/3 частини спірного будинку є їхньою спільною сумісною власністю, у зв'язку із чим йому належить її половина.

Заперечення представника відповідача про те, що позивач в 2001 році, вже звертався з аналогічним позовом, провадження за яким ухвалою Мелітопольського районного суду від 06.2001 року було закрите, суд правильно вважав необґрунтованими, оскільки відсутність в зазначеній ухвалі суду вказівок на підстави позову (саме провадження знищено за закінченням терміну зберігання згідно довідки архіваріуса), позбавляє можливості, вирішити питання про закриття провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки невідомо чи саме з тих підстав був поданий позов.

Крім того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року позов відповідача до позивача про захист права власності, шляхом усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселенням був залишений без розгляду, та саме з цього позову позивачу стало відомо, що він не є власником частини будинку АДРЕСА_3, після чого він і звернувся до суду з позовом, тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

Інших доказів на заперечення позовних вимог, відповідачем надано не було.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 необхідно визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 липня 2016 року по справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: