Справа №616/913/15-ц
Провадження №2/616/34/16
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

1 липня 2016 року смт. Великий Бурлук

Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Малюкіна Ю.П., за участю секретаря Логвінової М.В., адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Великобурлуцька районна державна адміністрація в Харківській області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

17.12.2015 року ОСОБА_2П.(далі Позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3С.(далі Відповідач), в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб та визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обгрунтування своїх вимог в частині розірвання шлюбу позивач посилався на те, що з причини частих сімейних сварок і неможливості подальшого спільного проживання з Відповідачем в листопаді 2015 р. вони припинили шлюбно-сімейні відносини. З того часу проживає він проживає один, а ОСОБА_5 в цей період вже мала статеві відносини із іншими чоловіками. Вважав, що зберегти їх сімю неможливо, збереження шлюбу не відповідає його інтересам.

До теперішнього часу вони з Відповідачем ОСОБА_3 не мають можливості досягти згоди і визначитись щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4, бо він вважає, що дитина повинна проживати і надалі з ним, а Відповідач не може виховувати дитину, оскільки не має для цього житлових умов, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, страждає на психічну хворобу.

В зв'язку з такою поведінкою відповідача ОСОБА_3, він вимушений звернутись до суду і просити вирішити спір щодо подальшого місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 позов в частині розірвання шлюбу визнала, а в частині задоволення позову про визначення місця проживання із батьком заперечувала, оскільки вважала, що сина повинна виховувати матір, тобто вона і для цього у неї є необхідні умови, а надані відповідачем докази не відповідають дійсності. В судовому засіданні вона визнала той факт, що в вихідні дні залишала дитину до ранку, а сама відпочивала в барі на танцях і при цьому допускала поцілунки з іншими чоловіками. Підтвердила той факт, що після припинення шлюбно-сімейних відносин підтримувала статеві відносини із чоловіком арабського походження.

Представник третьої особи - Великобурлуцької райдержадміністрації Харківської області надав відповідний висновок органу опіки та піклування і пояснив, що відповідно до нього неповнолітню дитину ОСОБА_4 слід залишити проживати разом із батьком ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб 14.02.2013 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_2(дошлюбне прізвище ОСОБА_6) С.С. уклали шлюб, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області(а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с.8).

В листопаді 2015 р. через сварки сторони припини шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. . За таких обставин суд вважає, що зберегти їх сімю вже неможливо.

Згідно ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

В звязку із викладеним суд вважає необхідним шлюб, зареєстрований 14.02.2013 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції, актовий запис № 03, між ОСОБА_2 та ОСОБА_2(дошлюбне прізвище ОСОБА_6), розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «Васюкова».

В порядку ст. ст. 160, 161 СК України, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ( ч. 1 ст. 161 СК України )

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. ( ч. 2 ст. 161 СК України)

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, адже усунення одного з них від виховання дитини порушує не тільки право цього батька (матері), а й, як правило, права самої дитини.

Згідно виданої за місцем роботи на Позивач працює на посаді техніка-інвентаризатора Великобурлуцького МКПТІ і характеризується позитивно(а.с.12,15). За місцем свого проживання Позивач також характеризується виключно позитивно(13-14).

Згідно свідоцтва на право власності на житло №352 від 07.08.1995 р. ОСОБА_2 є співвласником трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 площею 63.2 м-2 (а.с.17-20).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що під час проживання ОСОБА_5 із ОСОБА_2 остання вела аморальний спосіб життя, приходила додому лише під ранок пяна, вона бачила як та в нічний час біля магазину «Куліничі» цілувалась із іншим чоловіком, а ОСОБА_2 в цей час доглядав за дитиною

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою матері Позивача і часто бачила як той займається вихованням сина, а Відповідач ОСОБА_3 любить в цей час поспати.

Свідок ОСОБА_9, батько позивача, в судовому засіданні пояснив, що Відповідач ОСОБА_3 не займалась вихованням сина, йому відомо про сварки між сторонами, оскільки ОСОБА_3 часто приходила додому за північ пяна, вона не припинивши юридично шлюбні відносини жила з арабом.

Свідок ОСОБА_6 , мати ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що Позивач ОСОБА_2 погано відносився до її доньки, бив її, а їх сімя хоч і не має офіційної роботи, але утримує велике господарство і за рахунок цього живе. Вважала, що у неї для онука ОСОБА_4 є хороші умови для проживання та його виховання.

Свідок ОСОБА_10, батько ОСОБА_5, в судовому засіданні 26.05.2016 р. пояснив, що в цій сімї ніхто не працює і такого бажання ніхто не має, донька не приділяє уваги вихованню онука, а тому його доглядають по черзі всі, в тому числі й неповнолітні діти. ОСОБА_3 після припинення шлюбно-сімейних відносин із Позивачем деякий час проживала з «арабом», його дружина та донька ОСОБА_3 пють, гуляють і все це бачать малі діти, донька ОСОБА_3 часто не ночує вдома, а маленький ОСОБА_4 вже говорить нецензурні слова.

Факт спору між подружжям про місце проживання малолітнього ОСОБА_4 підтверджується актом від 13.01.2016 р. (а.с.60) та лисом начальника служби у справах дітей Великобурлуцької РДА від 04.02.2016 р.(а.с.61).

Згідно акту про відмову в передачі дитини батькові, складеного службою у справах дітей Великобурлуцької РДА, Відповідач ОСОБА_3 незважаючи на досягнуту письмову домовленість відмовилася передати малолітнього сина ОСОБА_4 батькові(а.с.60).

Зазначена обставина також підтверджується листом цієї служби від 04.02.2016 р. №75 в якому вказано, що Відповідач ОСОБА_3 не виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини(а.с.61).

Згідно технічного паспорта та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в квартирі №6 загальною площею 50.2 м-2, а житловою площею 32.3 м-2, житлового будинку №10 проживають 5 чоловік, в тому числі і Відповідач ОСОБА_10С.(а.с.,20,34,89-92). При вселенні в цю квартиру ще й неповнолітньої дитини на кожного проживаючого в ній буде приходитися лише по 5,4 м-2 житлової площі. В судовому засіданні було встановлено, що третя кімната фактично є кухнею і взагалі непридатна для проживання. Квартира немає водопроводу і каналізації.

Згідно довідки лікаря-невропатолога КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» Відповідач ОСОБА_3 з 26.04.2012 р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «Епілепсія»(а.с.99).

Зазначену обставину підтвердила допитана в судовому засіданні 29.03.2016 р. в якості спеціаліста лікар-невропатолог цієї лікарні ОСОБА_11.

Із дослідженої в судовому засіданні амбулаторної карти Відповідача також вбачається наявність у неї хвороби «Епілепсія»(а.с.106-108).

Згідно листа державної установи «Інститут здоровя дітей та підлітків національної академії медичних наук України» №228 від 25.04.2016 р. Відповідач ОСОБА_3 з 31.01.2012 р. по 13.02.2012 р. перебувала на обстеженні та лікуванні цієї медичної установи з діагнозом: уроджена аномалія центральної нервової системи(субкортикальна аномалія сірої речовини головного мозку), когнітивні порушення, симптоматична епілепсія у стадії медикаментозної ремісії(а.с.130).

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них будуть проживати малолітня дитина.

Судом встановлено, що батько ОСОБА_2 має значно кращі умови для проживання дитини, оскільки квартира в якій він проживає має водопровід та каналізацію, вона газифікована, він має вищу освіту(а.с.14).

Згідно довідки Великобурлуцького ДНЗ (ясла-садок) «Сонечко» Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно стоїть на черзі до цього виховного закладу, що свідчить про бажання батька займатися вихованням сина(а.с.16).

Розглядаючи зазначене питання Великобурлуцька РДА в Харківській області, як орган опіки і піклування, дійшла висновку про те, що слід доцільним визнати місце проживання дитини із батьком ОСОБА_2, оскільки він має кращі житлово-побутові умови для проживання дитини, працює і отримує постійну заробітну плату, в той же час під час перевірки проживання дитини у матері ОСОБА_3 його іграшки були забруднені(а.с.9-10)

При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають вони реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання й розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків і т.п.

Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про визначення місця проживання дітей, повинен «максимально можливо враховувати інтереси дитини».

Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року встановлено, що держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішення, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно принципів Декларації прав дитини, дитина може бути розлучена із матір'ю лише у винятковій ситуації і на думку суду і така ситуація склалася в зазначеній справі, оскільки Відповідач ОСОБА_3 тривалий час ніде не працює, не має належних побітових умов для виховання дитини, страждає на психічну хворобу, вела аморальний образ життя.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, оскільки в даному випадку є бажання самої дитини, тому у суду є всі підстави для визначення місця проживання неповнолітньої дитини спільно з матір'ю.

Судом встановлено, що позивач не перешкоджає спілкуванню дитини із матірю, відповідач певний час без дозволу батька продовжує утримувати сина у себе, що може вплинути на психіку дитини.

Всі ці обставини в сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її доцільно передати на проживання до батька.

Суду не надано переконливих доказів того, що дитина повинна проживати із матірю і його проживання з нею може негативно вплинути на виховання та емоційний стан дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218,294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, укладений 14 лютого 2013 р., актовий запис №03, в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького РУЮ в Харківської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дошлюбне прізвище ОСОБА_10, розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище «Васюкова».

Визначити місцем проживання неповнолітньої дитини-Васюкова ОСОБА_12, який народився 03 травня 2013 р. в м. Харкові, разом з батьком ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні , протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ОСОБА_13 Малюкін