У х в а л а

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Комітет запобігання і протидії корупції, про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету 2 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Міністерство внутрішніх справ України у порушення вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» не розглянуло та не надало відповідь на його звернення, яке було направлено Комітетом Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції 24 червня 2015 року, а отже він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди в порядку ст. 25 вказаного Закону.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що на виконання вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та у визначені законом строки відповідачем була надана відповідь на звернення ОСОБА_4, а доказів, які б вказували на протиправність дій чи бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, а також наявність причинного зв'язку між такими діями чи бездіяльністю та завданою йому моральною шкодою, позивачем не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно відхилив посилання ОСОБА_4 на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратори і суду» у зв'язку з їх безпідставністю, оскільки обставини з якими вказаний закон пов'язує відшкодування такої шкоди, останнім у позовній заяві та апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук