Справа № 305/701/16-ц
Провадження по справі 2/305/625/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що ОСОБА_3 являлася її тітко. 24 липня 2015 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №30 по вул.Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. При житті, 23.09.2009 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок №30 по вул.Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області і все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці. На день звернення до суду заповіт є чинним, ніким не оскаржений та не скасований. Спадщину позивачка прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцем аж по день смерті, а спадкоємців, які б мали обовязкову частку в спадщині немає. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємець за заповітом, позивачка не змогла, оскільки реєстрація спадкового будинку спадкодавцем проведена не була. Таким чином, враховуючи, що у погосподарських книгах зазначене вище нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_3, тому позивачка просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №30, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., разом із надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вул.Трибушанській, у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача - виконавчого комітету Діловецької сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява сільського голови ОСОБА_4 про розгляд справи без участі їхнього представника та визнання позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

В ході розгляду справи було встановлено, що гр. ОСОБА_3 24 липня 2015 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №192229, виданим 25.07.2015 року виконавчим комітетом Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 належав житловий будинок №30, що розташований по вул.Трибушанській, у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області (довідки виконавчого комітету Діловецької сільської ради №69 від 19.01.2016 року, №. 459 від 10.03.2016 року).

23 вересня 2009 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розподяження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті та на що за законом матиме право, заповіла своїй племінниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначений заповіт, згідно витягу зі Спадкового реєстру №43597496 від 14.04.2016 року, є чинний.

Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь, через відсутність правовстановлюючих документів та факту прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок №30 по вул.Трибушанській у с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, спадковий будинок побудований у 1959 році. Загальна площа приміщень будинку складає 43,7 кв.м, житлова 18,8 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 51206 гривень.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Однак, в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1268 частиною 3 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом зі своєю тіткою ОСОБА_3, з якою вели спільне господарство аж до дня смерті ОСОБА_3 24.07.2015 року, а отже є такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 належить до спадкоємців, за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за громадядинкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою с.Ділове, вул.Трибушанська, 24, Рахівського району Закарпатської області, право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., разом із надвірними та господарськими спорудами, що розташований за адресою с.Ділове, вул.Трибушанська, 30, Рахівського району, Закарпатської області.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук