УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у загальному розмірі 33 054 грн 96 коп., завданої в результаті неналежного виконання службових обов'язків, посилаючись на те, що відповідач працював у позивача за трудовим договором на посаді шкіпера судна (танку УДП Т-230), в службові обов'язки якого входило прийом та видача паливно-мастильних матеріалів. Матеріальні цінності відповідач отримував за разовими документами. 20 грудня 2012 року було проведено перевірку збереження та правильного обліку матеріальних цінностей, отриманих ОСОБА_4 за разовими документами, у результаті якої була виявлена недостача мастила марки М14ДЦЛ у кількості 1 494 кг вартістю 30 104 грн 10 коп., та мастила марки - М10ДЦЛ-20 у кількості 1 578 літрів, вартістю 2 950 грн 86 коп. Позивач звертався до Дунайської прокуратури із заявою про порушення відносно ОСОБА_4 кримінальної справи за вказаним вище фактом, але порушена кримінальна справа була закрита за відсутністю об'єкта злочину. У зв'язку із цим позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом про примусове стягнення з відповідача завданої товариству матеріальної шкоди.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем було порушено строк звернення до суду з позовною заявою, а поважності причин пропуску доведено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду у питаннях стягнення з працівника майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк у один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. За ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

З матеріалів справи убачається, що факт заподіяння матеріальної шкоди виявлено позивачем 20 листопада 2012 року, про що було складено відповідний акт.

Ні з поданням позовної заяви, ні під час розгляду справи судом першої інстанції будь-яких поважних причин пропуску річного строку звернення до суду позивачем не вказано, належних та допустимих доказів не надано. Звернення позивача до Дунайської прокуратури із заявою про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_4, та закриття кримінального провадження, не є поважною причиною для поновлення строку для звернення до суду із указаним позовом. Така правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15.

Судами першої та апеляційної інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана