Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 за договором,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, спричиненої невиконанням рішення суду, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 02.07.2014 року за нею визнано право власності на ? автомобіля НОМЕР_1 та зобовязано відповідачку повернути їй та ОСОБА_6 указаний автомобіль. Всупереч указаному рішенню суду ОСОБА_5 згідно довідки-рахунок реалізувала даний автомобіль третій особі чим завдала позивачці моральної шкоди у сумі 25 тисяч гривень.

До початку розгляду справи по суті позивачкою збільшено розмір позовних вимог, згідно останньої заяви позивачка просила стягнути з відповідачки 25 000 грн. моральної шкоди та 107521 грн. 88 коп. матеріальної шкоди спричиненої незаконним вибуття з власності позивача належної їй частини автомобіля.

Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на вищенаведені обставини.

Представники відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні мотивуючи свою позицію наступним.

Відповідно до рішення апеляційного суду, на яке посилається позивач, дійсно за позивачкою та за сином відповідачки ОСОБА_6 визнано право власності на автомобіль НОМЕР_1 по ? його частини, разом з цим рішенням суду зобовязано відповідачку повернути даний автомобіль позивачу та ОСОБА_6 і так як автомобіль є річчю неподільною то вона автомобіль повернула власнику її сину ОСОБА_6 Крім цього представники вважали, що виконавчий лист було видано всупереч рішенню апеляційного суду та не відповідно до його змісту, оскільки у виконавчому листі зазначена лише вимога повернення автомобіля ОСОБА_1, а згідно рішення суду автомобіль потрібно було повернути і ОСОБА_1 і ОСОБА_6, що і було зроблено відповідачкою. Далі на прохання її сина, так як автомобіль, згідно реєстрації у ДАІ, рахувався за відповідачкою вона дала відповідне доручення третім особам, тобто особисто автомобіль не продавала, а діяла за вказівкою сина власника автомобіля. І саме з цих підстав представники просили відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та визнання права власності на ? частини автомобіля задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 укладений 15 листопада 2013 року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_5, що посвідчений довідкою-рахунком №002528 серії ВІА. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частини автомобіля НОМЕР_1. Зобовязано ОСОБА_5 повернути у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 автомобіль НОМЕР_1.

На підставі виконавчого листа №2/707/55/14 виданого 03.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Черкаського РУЮ 22.05.2015 відкрито виконавче провадження в частині зобовязання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1 та надано боржнику 7 денний термін з моменту винесення постанови самостійно виконати рішення суду.

Постановою ВДВС від 24.07.2015 року дане виконавче провадження було закінчено у звязку з неможливістю виконання без участі боржника. До боржника застосовані штрафні санкції та винесено подання про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Відповідно до Заяви №60841707 від 03.04.2015 року автомобіль НОМЕР_1 знято з реєстраційного обліку від імені ОСОБА_5 ОСОБА_7 згідно доручення серії НАМ 144988 від 02 квітня 2015 року.

Судом досліджено у судовому засіданні указане доручення від 02 квітня 2015 року та встановлено, що ОСОБА_5 доручила розпоряджатися автомобілем НОМЕР_1 ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і саме згідно довідки-рахунку №156054 від 19 липня 2015 року за посередництва ПП «Авто-Фортуна» даний транспортний засіб придбав ОСОБА_10.

За клопотання позивача судом витребувано з відділення центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів ДАІ з обслуговування м. Тернополя, Тернопільського, Підволочиського, Зборівського районів документи, що стали підставою для взяття на реєстраційний облік автомобіля НОМЕР_1 з ОСОБА_5 на ОСОБА_10, відповідно до яких на підставі довідки-рахунку та заяви №68664632 від 23.07.2015 року ОСОБА_10 зареєстрував придбаний ним автомобіль.

Згідно висновку авто товарознавчої експертизи №038/16 від 06 квітня 2016 року встановлено, що вартість автомобіля НОМЕР_1 станом на 19.07.2015 року складає 193750 грн. 13 коп., а станом на 06.04.2016 року становить 215043 грн. 76 коп.

В судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_6, який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, дав наступні показання.

Під час шлюбу з позивачкою ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, а згідно рішення апеляційного суду за дружиною було визнано право власності на даний автомобіль на ? його частини та зобовязано його матір ОСОБА_5 повернути автомобіль йому та його колишній дружині. Даний автомобіль постійно був у його користуванні, хоча до рішення суду був зареєстрований на його матір ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу, який судом було скасовано. З колишньою дружиною була домовленість разом продати автомобіль, а гроші за нього поділити. Покупці, що приходили не давали ціну яку вони встановили, тому автомобіль не виходило продати. Взимку 2014 року на даному автомобілі він попав в ДТП та його пошкодив. Відігнав автомобіль до знайомих які займаються ремонтом, щоб порахували вартість ремонту. Після проведення підрахунку сума виявилася значною, тому ремонт не проводив. Ці ж знайомі знайшли в Івано-Франківську людей які погодилися відновити даний автомобіль. Оскільки автомобіль документально був оформлений на матір то на його прохання остання дала доручення на даний автомобіль цим людям, які його забрали. Потім йому запропонували в порядку обміну взяти старіший автомобіль взамін на пошкоджений на що він погодився і йому пригнали автомобіль марки «Фольцвален» яким він користується і на даний час, документально даний обмін він не оформлював взявши лише на нього ключі та технічний паспорт. Про те що він так вчинив зі спільним автомобілем та про обмін на інший він свою колишню дружину не повідомляв та дозволу не питав. Спірний автомобіль був постійно у його користуванні і своє право власності на ? його частини, згідно рішення суду він не реєстрував.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Одним із способів захисту права власності особи, відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, є право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та відповідно до вимог ст. 388 ЦК України право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В ході судового розгляду, на думку суду, позивачкою не доведено факт заподіяння шкоди саме відповідачкою ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Як вбачається з допиту свідка ОСОБА_6 спірний автомобіль НОМЕР_1 фактично з його володіння не вибував, а скасований судом апеляційної інстанції договір купівлі-продажу автомобіля укладений між ОСОБА_6 та відповідачкою у даній справі ОСОБА_5 був намаганням ОСОБА_6 позбавити позивачку ОСОБА_1 права власності на її частину у спільному майні подружжя. З досліджених судом документів та показів свідка вбачається, що ОСОБА_5 фактично не мала у користуванні даний автомобіль та не мала змоги самостійно ним розпоряджатись та продаж автомобіля не здійснювала, а за вказівкою сина надала доручення на право розпоряджатися даним автомобілем третім особам, одна з яких здійснила купівлю-продаж спірного автомобіля з покупцем ОСОБА_10 Сторонами суду не надано доказів, які б свідчили, що саме ОСОБА_5 відчужила даний автомобіль та отримала за нього кошти. Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_6 в частині проведення обміну ушкодженого автомобіля НОМЕР_1 на автомобіль з пробігом марки «Фольцваген», оскільки указані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а натомість у матеріалах справи є довідка рахунок про відчуження спірного автомобіля. Також суд зауважує, що позивачкою разом з ОСОБА_6 не здійснено реєстрацію свого права власності на частку спірного автомобіля, згідно рішення апеляційного суду, що послугувало у подальшому можливістю ОСОБА_6 повторно відчужити даний транспортний засіб позбавивши позивача її права власності на нього.

Суд погоджується з доводами представників відповідачки, що автомобіль є річчю неподільною, а тому одночасно його повернути ОСОБА_6 та позивачці ОСОБА_1 не можливо, крім того даний автомобіль і так перебував у фактичному володінні ОСОБА_6

Суд критично оцінює доводи представників відповідачки в частині того, що виданий Черкаським районним судом виконавчий лист на підставі якого відкрито виконавче провадження, згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області, виданий з порушенням законодавства та суперечить рішенню суду та вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Цивільно-процесуально кодексу України, Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд видає виконавчий лист за заявою стягувача лише в частині вимог що його стосуються, оскільки ОСОБА_6 з такою заявою до суду не звертався, а звернулась ОСОБА_11 , тому судом і видано виконавчий лист у частині вимог, що стосувалися виключно заявника, що відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин суд вважає, що позивачка звернулася з позовними вимогами до не належного відповідача, оскільки шкода на думку суду заподіяна саме діями ОСОБА_6 направленими на позбавлення позивачки права власності на належну їй частину спірного автомобіля, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають, як про стягнення матеріальної так і про стягнення моральної шкоди з відповідачки ОСОБА_5

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15 липня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_12