Справа №486/2349/14-ц 05.07.2016 050716 05.07.2016
Провадження №22-ц/784/1526/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 44 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів : Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Тищенку Л.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про виселення,

в с т а н о в и л а :

12 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорі - ОСОБА_4, про виселення.

Позивач зазначав, що 25 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1МЮ/2007 (далі Договір), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2012 року.

В забезпечення виконання зобовязань за цим Договором цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить останній на праві власності за договором купівлі-продажу від 25 липня 1996 року.

Свої зобовязання ОСОБА_3 належним чином не виконував.

Рішенням Южноукраїського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2013 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу Банком.

Посилаючись на те, що судом прийнято рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення, відповідачеві та іншим мешканцям спірної квартири направлено письмові вимоги про добровільне звільнення спірного приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, проте вони вимоги Банку не виконали та уточнивши позовні вимоги, Банк остаточно просив виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року, позов задоволено. Постановлено: виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1МЮ/2007 (далі Договір), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2012 року ( а.с.8-13).

В забезпечення виконання зобовязань за цим Договором цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить останній на праві власності за договором купівлі-продажу від 25 липня 1996 року ( а.с.14-21).

Як вбачається із довідки комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання» на час вирішення спору в квартирі, з 06 січня 2006 року зареєстрований ОСОБА_3

ОСОБА_4, яка є власником квартири та її малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, були зареєстровані за спірною адресою з 01 серпня 1996 року та з 08 листопада 2005 року відповідно. 14 липня 2006 року їх знято з реєстрації за спірною адресою ( а.с.49).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 9052.16 доларів США, що еквівалентно 72 131 грн.23 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2013 року, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2014 року для задоволення вимог Банку за вищевказаним кредитним договором для погашення заборгованості станом на 10 травня 2011 року у розмірі 9052.16 доларів США, що в гривневому еквівалентну складає 72 131 грн.223 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним кредитним договором, а саме квартиру загальною площею 33.2 кв.м., житловою площею 17.1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом її продажу Банком від свого імені будь-якій особі - покупцеві з наданням Банку всіх необхідних повноважень для здійснення купівлі-продажу. Цим же рішенням апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні цих вимог відмовлено ( а.с.22-30).

Після набрання вищевказаним рішенням чинності, Банком було направлено позичальникові та іпотекодержателю письмову вимогу про звільнення предмету іпотеки з метою подальшої реалізації ( а.с.31). Відомості про її отримання відповідачем та третьою особою в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, залучив до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_3, а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав про виселення зі спірної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4, при цьому не звернув уваги на те, що остання до участі в справі в якості відповідача не залучена, між тим поклав на неї зобов'язання щодо вчинення певних дій.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що склад осіб, які беруть участь у справі має бути іншим, оскільки ОСОБА_4 є власником та іпотекодавцем спірного майна.

Але, суд першої інстанції у порушення наведених вище норм процесуального права не вчинив дій, які від нього вимагають положення ч.4 ст.10 ЦПК України, питання про залучення ОСОБА_4 до участі в справі в якості відповідача чи співвідповідача під час попереднього судового засідання не вирішив, не розяснив позивачеві його право на подачу відповідної заяви, оскільки рішення суду безпосередньо стосується прав та обовязків ОСОБА_4, про що нею зазначається в апеляційній скарзі ( а.с.59).

Приймаючи до уваги, що вказана особа залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, і за своїм процесуальним становищем не є субєктом матеріально-правових відносин, не користується правами сторін і не несе їх обовязки, то суд першої інстанції не повинен був ухвалювати рішення по суті справи проти такої третьої особи, оскільки на неї не можуть бути покладені зобов'язання щодо вчинення певних дій. Оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_4

До компетенції апеляційного суду з урахуванням положень ст..ст.11,33,303 ЦПК України не входить залучення осіб до участі у справі на стадії апеляційного провадження.

Враховуючи, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, всупереч вимогам ст.ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належним чином не визначив суб'єктного складу сторін спору, а тому дійшли передчасного висновку у справі.

Крім того, приймаючи остаточне рішення по справі, апеляційний суд вважає, що оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм процесуального права, то апеляційний суд згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги, хоча ОСОБА_3 і не подавав апеляційну скаргу.

Оскільки порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, це порушення не може бути усунуто під час розгляду справи у апеляційній інстанції, то оскаржуване рішення в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Крім того, суду першої інстанції слід було звернути увагу на те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

В силу ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір у розмірі 1515 грн.80 коп. сплачений нею за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорі - ОСОБА_4, про виселення - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1515 ( одна тисяча пятсот п'ятнадцять ) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: