АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Київської місцевої прокуратури № 10 до Київської міської ради, ОСОБА_3, приватного підприємства «Маріам», треті особи: комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва», департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору, відновлення становища, яке існувало до порушення, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва БурякаОлександра Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У січні 2015 року Київська місцева прокуратура № 10 звернулася до суду з позовом (у подальшому з заявою про уточнення позовних вимог) до Київської міської ради, ОСОБА_3, ПП «Маріам», треті особи: КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва», департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (том ІІ, а. с. 245-248).

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва Буряк О.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заступник прокурора м. Києва, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову, не надавши оцінки тому, що Київською міською радою на час передачі землі у приватну власність рішення щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки з

_____________________________________________________

Справа № 761/1094/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10695/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

категорії земель історико-культурного призначення на категорію земель житлової та громадської забудови не приймалося, що суперечать вимогам ст. 20 ЗК України та підтверджується матеріалами справи.

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури м. Києва - Горіна Р.М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу просила відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року залишити без змін.

Представники ПП «Маріам» - Квасневський О.М., Корховий Н.Є., Літинський О.П. апеляційну скаргу просили відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року залишити без змін.

Представники відповідача Київської міської ради, третіх осіб КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва» та департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29 квітня 2010 року № 763/4201 відповідачу ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (том І, а. с. 62-63).

Рішення Київської міської ради від 29 квітня 2010 року № 763/4201 прийняте відповідно до статей 81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867, відповідач ОСОБА_3 виконала необхідні організаційно-правові дії.

На підставі дозволу було забезпечено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В подальшому отримано висновки про погодження документації із землеустрою органами, зазначеними у частині третій статті 1861 Земельного кодексу України згідно п. 6 Перехідних положень Порядку № 457/1867, а саме органами земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини. Так, було отримано погодження Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 6 квітня 2010 року № 09-4280, Державної служби з питань національної культурної спадщини від 15 квітня 2010 року № 22-1095/9, Київської міської санепідемстанції від 14 квітня 2010 року № 2633, Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 11 квітня 2010 року № 071/04-4-11/1412, Головного управління земельних ресурсів від 21 квітня 2010 року № 05-6211.

Після прийняття рішенням Київської міської ради від 29 квітня 2010 року № 763/4201, право власності на земельну ділянку було посвідчено державним актом про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-7-01881 від 16 травня 2012 року (том І, а. с. 91-92).

У подальшому 1 серпня 2012 року між ОСОБА_12 та ПП «Маріам» укладено договір про поповнення статутного капіталу приватного підприємства, згідно умов якого ОСОБА_3 передала, а підприємство прийняло до статутного капіталу підприємства земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0900 га (том І, а. с. 87-90).

Відповідно до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16 липня 1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві», розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 № 979, земельна ділянка на АДРЕСА_1 не знаходиться в межах історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури на території м. Києва.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 18 березня 1980 року № 334/20 земельну ділянку площею 0,4 га. по вул. Лук'янівській, 59-63 відведено Головному управлінню капітального будівництва міськвиконкому під спорудження житлового будинку маневреного фонду для Ленінського району.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 18 червня 1984 року № 551 земельну ділянку площею близько 18 га. в районі вулиці Лук'янівської та інших в Шевченківському та частково в Подільському районах відведено Головному управлінню капітального будівництва виконкому міськради для комплексної забудови жилих кварталів.

Рішенням Київської міської ради від 28 листопада 2002 року № 118/278 припинено управлінню капітального будівництва Київської міської державної адміністрації право користування земельними ділянками, наданими згідно з розпорядженнями Ради Міністрів УРСР, рішеннями Київської міської Ради депутатів трудящих, Київської міської Ради народних депутатів, виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих, виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів, Київської міської ради, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації та Київського міського голови. Земельні ділянки, право користування якими припинено відповідно до цього рішення, вважати міськими землями, не наданими у власність чи користування.

Згідно висновку № 09-2753-В Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища щодо використання земельної ділянки, наявності містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватись при розробці проекту відведення земельної ділянки, оформленого листом від 2 квітня 2010 року № 19-4260, відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, територія за функціональним призначенням належить до території середньо та малоповерхової забудови на межі з територією вулиць та доріг.

Згідно наявних у матеріалах справи абрису земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, меж земельної ділянки, погоджених з головним землевпорядником - начальником відділу землевпорядкування Шевченківського району, земельна ділянка знаходиться поза червоними лініями (том І, а. с. 67-68).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка не знаходиться в межах історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури на території м. Києва, а належить до території середнього та малоповерхової забудови на межі з територією вулиць та доріг.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Рішенням Київської міської ради від 29 квітня 2010 року № 763/4201 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та відповідачу ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (том І, а. с. 62-63).

Отже, приймаючи рішення про затвердження проекту відведення спірної земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_3, Київською міською радою було змінено цільове призначення земельної ділянки, затверджено проект землеустрою.

Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, визначає території за їх функціональним призначенням.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Київська міська рада, приймаючи оспорюване рішення від 29 квітня 2010 року № 763/4201, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору про поповнення статутного капіталу приватного підприємства від 1 серпня 2012 року, відновлення становища, яке існувало до порушення, з огляду на те, що ці вимоги є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради.

Доводи апеляційної скарги щодо належності спірної земельної ділянки до Центрального історичного ареалу міста, археологічного заповіднику, археологічної охоронюваної зони та зони охоронюваного природного ландшафту, території розповсюдження історичного культурного шару городища ІХ-ХІІІ ст., є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно Генерального плану міста Києва на період до 2020 року (додаток № 1 до рішення Київської міської ради № 370/1804 від 28 березня 2002 року) абз. 6 глави 7 на історико-містобудівному опорному плані позначені всі території, визначені рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 920 від 16 липня 1979 року «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури у м. Києві», на які поширюється режим охорони культурної спадщини.

Відповідно до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16 липня 1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві», розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 № 979, земельна ділянка на АДРЕСА_1 не знаходиться в межах історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури на території м. Києва.

Разом з цим, належність земельної ділянки до зони, на яку поширюється режим охорони культурної спадщини, не може підтверджуватися листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 17 березня 2016 року № 10-26-777.4-4037/2-16 (том ІІ, а. с. 82-84) та листом Міністерства культури України від 11 лютого 2016 року № 428/10/13-16 (том ІІ, а. с. 85).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про відсутність обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою, колегія суддів зазначає, що спірна земельна ділянка належить до території середньо та малоповерхової забудови на межі з територією вулиць та доріг, а тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, її проект землеустрою обов'язковій державній експертизі не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задовольнити позов, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору та спростовуються наведеним вище.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва Буряка Олександра Олександровича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова