Справа № 750/3381/14
Провадження № 2/750/1497/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

за участю представника позивача, відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернігівського національного педагогічного університету імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та виселення,

в с т а н о в и в :

Чернігівський національний педагогічний університет імені ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просить виселити ОСОБА_1 з житлового приміщення гуртожитку № 4 по вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 1, кімн. 102 без надання іншого житла та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 12 794, 01 грн. боргу за проживання в гуртожитку та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач має на балансі гуртожиток № 4 по вулиці Воїнів- Інтернаціоналістів, 1, де на даний час проживає в кім. № 102 ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Гуртожиток № 4 по вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 1 має статус студентського. Відповідно до Положення про студентський гуртожиток ЧНПУ імені ОСОБА_2 та Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу затвердженого Міністерством освіти і науки України за №1004 від 13.11.2007 року. Відповідно до пункту 2 вказаного вище Положення - студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів , клінічних ординаторів, аспірантів, докторантів, а також Студентів з числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. Відповідно до п 5 вище вказаного Положення -житлова площа та місця загального користування в гуртожитку не підлягають приватизації, обміну, закладанню, бронюванню і здаванню для проживання сторонніх осіб чи найманню з іншою метою. На цей час ОСОБА_1 не відноситься до жодної згаданої вище категорії осіб які мають право займати житлове приміщення студентського гуртожитку, також він не є працівником Чернігівського національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, в ордері від 27.03.1998 р. виданий ОСОБА_4 не вказана жодна інша особа, тобто право на поселення мала лише ОСОБА_4

Також станом на 01 березня 2014 року відповідачі за проживання в студентському гуртожитку мають борг в розмірі 12794грн.01коп. Відповідачі відмовилися укладати договір найму житлового приміщення з ЧНПУ імені ОСОБА_2, що також протирічить п. 22 Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував та просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 14.03.1987 року по 02.09.2002 року працювала у позивача спочатку кастеляншею гуртожитку № 1, а потім була переведена на посаду чергового гуртожитку № 2. Наказом позивача від 02.09.2002 року № 174 вк/ІІ її було звільнено з роботи за угодою сторін, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України.

На підставі виданого позивачем ордеру від 27.03.1998 року відповідачі вселилися в кімнату № 102 гуртожитку № 4 по вул. Воїнів-Інтернаціоналістів в м. Чернігові.

Спірний гуртожиток має статус студентського. Він перебуває в державній власності та закріплений за позивачем на праві оперативного управління. Порядок користування гуртожитком визначений Положенням про студентський гуртожиток, затвердженим ректором Чернігівського національного педагогічного університету імені ОСОБА_2, розробленим у відповідності до Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007 року № 1004, яке не зареєстроване у встановленому порядку у Міністерстві юстиції України

Зазначені обставини встановлені рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 02.04.2008 року та рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 04 грудня 2013 року, що в силу положень частини 3 статті 61 ЦПК України звільняє від доказування вказаних обставин у межах даної цивільної справи.

Статтею 127 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, які навчалися у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожиток в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Згідно з ч.3 ст. 132 ЖК України, п. 41 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 р. - осіб, перелічених у статті 125 ЖК України, може бути виселено з гуртожитку лише з наданням іншого житлового приміщення, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм жилу площу в гуртожитку, не менше як десять років.

Положення глави 4 Житлового кодексу, що регулюють правові засади користування гуртожитками, в тому числі і положення статті 132 ЖК, не містять обмежень щодо застосування зазначених норм закону лише щодо осіб, які вселилися в гуртожитки для проживання працівників, а відповідно до змісту пунктів 1 та 2 Примірного положення про гуртожитки, зазначене положення стосується гуртожитків, призначених для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Крім того, Примірне положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затверджене наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007 року № 1004, на яке посилались позивач, не зареєстроване у встановленому порядку у Міністерстві юстиції України, а тому не може бути правовою підставою для виселення відповідача.

За таких обставин відсутні підстави для виселення відповідача ОСОБА_1 зі спірного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 р. передбачено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Позивачем не надано доказів, що розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, здійснено відповідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", як за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, крім того, такий зроблений поза межами строку позовної давності, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за проживання в гуртожитку відповідно до розрахунку позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: