Ухвала

іменем україни

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Городоцького району Львівської області в інтересах держави в особі комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_4 про стягнення витрат, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року прокурор Городоцького району Львівської області в інтересах держави в особі комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини відповідача, ОСОБА_6 перебувала на лікуванні, а закладом охорони здоров'я витрачено на лікування останньої 36 725,02 грн. Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України. Від отриманих ушкоджень ОСОБА_6 померла.

Враховуючи викладене, прокурор Городоцького району Львівської області просив стягнути з ОСОБА_4 на користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги понесені на лікування потерпілої ОСОБА_6 витрати у розмірі 36 725,02 грн.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 36 725,02 грн. витрат, понесених на лікування потерпілої ОСОБА_6 Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху 25 серпня 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої ОСОБА_6 зазнала тілесних ушкоджень, від яких померла.

Згідно вироку Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі з випробуванням на один рік з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на два роки.

Після вказаної вище ДТП ОСОБА_6 з 25 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у реанімаційно-анестезіологічному відділенні комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а на її лікування витрачено 36 725,02 грн.

Особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (ч. 1 ст. 1206 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 вчинив злочин, внаслідок якого ОСОБА_6 з 25 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року перебувала на лікуванні у комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у реанімаційно-анестезіологічному відділенні, на яке закладом охорони здоров'я було витрачено 36 725,02 грн., що підтверджено належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи. За таких обставин відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування ОСОБА_6

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

О.В. Умнова