Справа №759/4261/14
№ апеляційне провадження: 22-ц/796/8725/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг», треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» про стягнення заборгованості по заробітній платі невиплаченої при звільненні працівника, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання внести запис до трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з комунального підприємства «Кінотератр «Лейпціг» Київської міської ради (КМДА) на її користь:

- заборгованість із заробітної плати у розмірі 37821 грн.43 коп., з яких 339 грн.94 коп. - заробітна плата та 37481 грн.49 коп. - компенсація за невикористану відпустку;

-середній заробіток за час затримки виплати при звільненні в сумі 123623 грн. 62 коп. за період з 18 вересня 2012 року до 18 серпня 2014 року;

- моральну шкоду у розмірі 10000 грн.;

- зобов'язати КП «Кінотеатр «Лейпціг» видати трудову книжку, внести запис про звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона працювала за контрактом з 23 січня 2006 року до 22 січня 2011 року включно на посаді директора КП «Кінотеатр «Лейпціг», а наказом начальника Головного управління культури Київської міської державної адміністрації від 20 січня 2011 року № 16-К її було звільнено з 24 січня 2011 року у зв'язку із закінченням дії контракту.

Крім того, позивачка вказала, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 18 квітня 2013 року було встановлено, що з 22 січня 2011 року до 17 вересня 2012 року вона фактично виконувала обов'язки директора кінотеатру та дата її звільнення з роботи - 17 вересня 2012 року.

Посилаючись на те, що їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований період, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з КП «Кінотеатр «Лейпціг» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 339 грн.94 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 28790 грн.13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 123623 грн.62 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а всього 155753 грн.69 коп.

«Кінотеатр «Лейпціг» видати ОСОБА_3 трудову книжку із внесенням запису про її звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа судами розглядалася судами неодноразово.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач КП «Кінотератр «Лейпціг» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_3, представник відповідача комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Кінотеатр «Лейпціг», представники третіх осіб - департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київкінофільм» не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.106-110). Від представника КП «Кінотеатр «Лейаціг» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України та відсутність доказів на підтвердження поважності причин неявки представника відповідача в судове засідання, колегія вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на порушення вимог ст..ст.47,116 КЗпП України в день звільнення відповідачем не було проведено із ОСОБА_3 розрахунку, у зв'язку із чим їй не було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час з 15 по 17 вересня 2012 року в сумі 339 грн.94 коп. та компенсацію за 159 днів невикористаної відпустки в сумі 28790 грн.13 коп., дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з КП «Кінотеатр «Лейпціг» відповідно до вимог ст..117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні сум в сумі 123623 грн.62 коп.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працювала за контрактом, укладеним 20 січня 2006 року з Головним управлінням культури і мистецтв Київської міської державної адміністрації, на посаді директора Державного комунального підприємства кінотеатр «Лейпціг» з 23 січня 2006 року по 22 січня 2009 року.

Наказом Головного управління культури та мистецтв Київської міської державної адміністрації від 10 березня 2006 року № 91 -к термін дії контракту з ОСОБА_3 було продовжено до 22 січня 2011 року включно.

Згідно з наказом начальника Головного управління культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 16-к від 20 січня 2011 року ОСОБА_3 було звільнено з посади директора Державного комунального підприємства «Кінотеатр «Лейпціг» з 24 січня 2011 року у зв'язку з закінченням дії контракту.

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг», ОСОБА_4 про поновлення на роботі. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що лише 30 липня 2012 року їй стало відомо про звільнення з роботи з 22 січня 2011 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту, так як вона продовжувала працювати на посаді директора і після закінчення строку дії контракту понад шістнадцять місяць, то трудовий договір є продовженим на невизначений строк і її звільнення є незаконним.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 18 квітня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2012 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким суд вважав ОСОБА_3 звільненою з посади директора КП «Кінотеатр «Лейпціг» з 17 вересня 2012 року за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Цим рішенням встановлено, що з 22 січня 2011 року по 17 вересня 2012 року ОСОБА_3 фактично виконувала обов'язки директора кінотеатру та встановлено дату її звільнення з роботи з 17 вересня 2012 року.

Відповідно до п.п.2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення , власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п.4 цієї інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі ОСОБА_3 при звільненні трудової книжки представник відповідача у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надав.

За матеріалами справи, у додатку до акту від 19 липня 2013 року приймання-передачі документів та печатки КП «Кінотеатр «Лейпціг» голові ліквідаційної комісії відсутні дані щодо наявності та передачі трудової книжки позивачки ОСОБА_3 ( т.1 а.с.73-74).

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача видати позивачці трудову книжку із внесенням запису про її звільнення з 17 вересня 2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки відповідно до ст..47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Крім того, судом правильно установлено, що у порушення статтей 47 та 116 КЗпП України з вини відповідача з позивачем в день звільнення не проведений розрахунок.

Згідно із довідкою, наданою відповідачем, середньоденна заробітна плата позивачки ОСОБА_3 становила - 181,07 грн., а сума за невикористані відпустки - 28790 грн.13 коп. (а.с.87,107 т.1). При цьому з листа виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) КП «Київкінофільм» від 30 квітня 2014 року та звітності до пенсійного фонду вбачається, що позивачці була виплачена заробітна плата за першу половину вересня 2012 року (т.1 а.с.25,109,110).

Враховуючи, що згідно з рішенням апеляційного суду м.Києва від 18 квітня 2013 року позивачка підлягає звільненню з 17 вересня 2012 року, а відповідачем здійснено виплату заробітної плати за першу половину вересня (1-15 вересня), тому виплата середньоденної заробітної плати підлягає лише за 17 вересня 2012 року в сумі 181 грн.07 коп., оскільки 16 вересня 2012 року є вихідним днем.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості по заробітній платі за період з 15 вересня 2014 року по 17 вересня 2014 року в сумі 339 грн.94 коп. не відповідає встановленим судом обставинам, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ст..117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що саме з вини власника ОСОБА_3 не було виплачено належних їй при звільненні сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільненні сум з 18 вересня 2012 року до 18 серпня 2014 року.

Проте, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3, суд першої інстанції помилково виходив не із середньоденної, а із середньомісячної заробітної плати, а також не із кількості робочих днів у розрахунковому періоді, а із кількості місяців затримки розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст..27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до пункту 5 розділу IVПорядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді ( абзац 2 пункту 8 Порядку).

Суд першої інстанції зазначених положень Порядку обчислення середньої заробітної плати не врахував, та безпідставно при обрахуванні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходив не із середньоденної, а із середньомісячної заробітної плати, а також не із кількості робочих днів у розрахунковому періоді, а із кількості місяців.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення ОСОБА_3 складає 85102 грн.90 коп. (181,07 грн. середньоденна заробітна плата х 470 робочих днів).

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано принцип співмірності при визначенні суми середньої заробітної плати затримки розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник має право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи ( правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15).

Враховуючи те, що позивачем у позовній заяві заявлена сума заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки складала 37821 грн.43 коп. - а стягненню за рішенням суду підлягає 28971 грн.20 коп., що становить 76,60 % від задоволених позовних вимог, то враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування за затримку розрахунку при звільненні в сумі 65188 грн.85 коп. (76,60 % від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 85102 грн.90 коп.).

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції не врахував, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення з заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, не ґрунтується на вимогах закону, так як відповідно до вимог ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належній йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом цієї норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь-яких із передбачених законом прав найманого працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Чинне законодавство не визначає певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися зазначені обставини.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; з'ясувати характер правовідносин, зумовлених установленими фактами, визначити правові норми, якими врегульовано ці правовідносини.

Отже, встановивши, що відповідачем були порушені трудові права позивача на отримання при звільненні повного розрахунку, що змусило ОСОБА_3 докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з невиплатою належних їй сум позивач опинилася у неприємному нестабільному фінансовому становищі , що викликало моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновок, що факт заподіяння позивачу винними діями відповідача моральної шкоди є доведеним, визначений судом розмір моральної шкоди відповідає ступеню та тривалості моральних страждань позивача, та засадам цивільного законодавства - розумності і справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва підлягаєзміні шляхом зменшення суми заборгованості по заробітній платі з 339 грн. 94 коп. до 181 грн.07 коп., суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 123623 грн.62 коп. до 65188 грн.85 коп., відповідно загальної суми, що підлягає стягненню з КП «Кінотеатр «Лейпціг» на користь ОСОБА_3 з 155753 грн. 69 коп. до 94160 грн. 05 коп. Крім того, підлягає зменшенню і сума судових витрат

В іншій частині рішення суду як таке, що ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Кінотеатр «Лейпціг» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року - змінити в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму заборгованості по заробітній платі з 339 грн. 94 коп. до 181 грн.07 коп. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 123623 грн.62 коп. до 65188 грн.85 коп., відповідно зменшивши загальну суму з 155753 грн.69 коп. до 94160 грн.05 коп.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 вересня 2014 року змінити в частині суми судового збору, зменшивши з 1557 грн.53 коп. до 941 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: