Справа № 752/2496/16-ц
Провадження №: 2/752/2661/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Старокиївський банк» про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором банківського вкладу № 06/1248-2014 від 10.06.2014 року в розмірі 221327 грн. 67 коп., а саме 195000 грн. суму вкладу за договором та 26327 грн. 67 коп. суму невиплачених відсотків по вкладу.

В обґрунтування позову вказує, що 10.06.14 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №06/1248-2014. Відповідно до умов цього договору банку відкрив рахунок НОМЕР_1 під назвою «Надійний» у гривні за яким він вніс кошти 195 000 гривень вкладу під 8% річних на один місяць. Строк повернення вкладу є 10.07.14 року.

В день повернення вкладу, тобто 10.07.14 року він звернувся до Банку з усною заявою про повернення вкладу, однак кошти йому не виплатили.

Оскільки внесені на депозит гроші залишаються у банку, то просить суд стягнути з ПАТ «Старокиївський банк» 195 000 гривень як суму вкладу та 26 327,67 гривень як належні до виплати відсотки за час з 10.06.14 року по день складання позовної заяви.

Як зазначено в п.1.2. Договору банківського вкладу № 06/1286-2014 від 10.06.2014 року, датою повернення вкладу є 10.07.2014 року, але в зазначену дату грошові кошти не були повернуті.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що процентна ставка за вкладом складає 8 % річних.

В судовому засіданні позивач позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає що заявлений позивачем ОСОБА_1 позов про стягнення грошових коштів суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і не може бути задоволений судом.

17.06.14 року ПАТ «Старокиївський банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк».

Правідносини позивача та ПАТ «Старокиївський банк» після цього повинні регулюватись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Даним Законом передбачені підстави і процедура відшкодування коштів вкладникам у разі початку процесу виведення неплатоспроможного банку з ринку фінансових послуг. Оскільки позивач не звертався до Банку за вимогою повернути вклад по закінченню строку, то згідно п.2.4 Договору банківського вкладу, сума вкладу та нарахованих відсотків була перерахована на поточний рахунок позивача, де обліковуються і по даний час.

Позивач звернувся до ПАТ «Старокиївський банк» з вимогою виплати коштів, які обліковуються на рахунку на його ім'я, лише у вересні 2014 року. В той час провести виплату коштів за вкладом ПАТ «Старокиївський банк» не мав можливості, оскільки вже діяли відповідні заборони щодо задоволення вимог вкладників.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних передбачені підстави і процедура відшкодування коштів вкладникам у разі початку процесу виведення неплатоспроможного банку з ринку фінансових послуг.

Згідно вимог ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено перелік заходів, які здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію щодо підготовки задоволення вимог кредиторів.

Частиною 6 цієї статті, зокрема, передбачено, що уповноважена особа не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В судовому засіданні встановлено що 10.06.14 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №06/1248-2014.

Відповідно до умов цього договору банку відкрив рахунок НОМЕР_1 під назвою «Надійний» у гривні за яким позивач вніс кошти вкладу 195000 гривень під 8% річних на один місяць. Строк повернення вкладу був визначений як 10.07.14 року.

Згідно цих правовідносин банк за заявою клієнта відкриває банківський рахунок здійснює за ним операції згідно діючого законодавства України та нормативно-правових актів НБУ та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб нормативно-правових актів НБУ та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб в ПАТ «Старокиївський банк».

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України в редакції, яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Позивач не надав доказів звернення до відповідача з вимогою закрити банківський рахунок 10.07.2014 р.

Отже, вподальшому між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка(ст.ст. 1066 - 1076 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року в справі №6-36цс15, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2014 року Постановою правління Національного банку України №365 ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних .

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 червня 2014 року №50 розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року №563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати вказаний банк з 18 вересня 2014 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2014 року № 92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18.09.2014 року, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Л.О. строком на 1 рік з 18.09.2014 року по 18.09.2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №156 від 27.08.2015 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації банку строком на один рік по 18.09.2016 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону України зазначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті.

Таким чином при вирішенні питання щодо повнернення позивачу суми його вклада підлягають застосуванню обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Введення тимчасової адміністрації стосовно ПАТ «Старокиївський банк» - це заходи, наслідком яких є спеціальний порядок повернення грошових коштів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, сума коштів, що перебуває на поточному рахунку позивача станом на день введення тимчасової адміністрації розглядається як вклад однієї фізичної особи та підпадає під виплату гарантованої суми в розмірі 200 тис. грн. Будь-яких переказів за минулий період Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не допускає.

Таким чином, виконання спірної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому позивач не позбавлена можливості захистити свої майнові права в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо отримання 200 тис. грн.

Разом з тим у випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у черговості, визначеній ст.52 Закону за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено перелік заходів, які здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію щодо підготовки задоволення вимог кредиторів.

Частиною 6 цієї статті, зокрема, передбачено, що уповноважена особа не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, заявлений ОСОБА_1 позов про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і не може бути задоволений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст.2 закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.525,526, 1060,1066 ЦК України, ст.ст.2, 26-29,49,51,52 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко