Справа № 487/326/16-ц
Провадження № 2/487/779/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

прокурора Самбір О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України, Головного управління ДКСУ в Миколаївській області, управління МВС України в Миколаївській області, Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області,

третя особа - Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області,

про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування матеріальної шкоди 205050грн, моральної - 60000грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб Новоодеського і Заводського РВ УМВС у Миколаївській області при виконанні ними своїх службових обов'язків йому завдано матеріальної та моральної шкоди тим, що тривалий час виносилися незаконні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи по його заяві щодо шахрайських дій ОСОБА_4 відносно нього та вчиняється тяганина у розслідуванні цієї справи.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; представники відповідачів, прокурор, що вступив у справу за власною ініціативою, - проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні вимог з тих підстав, що вони не ґрунтуються на нормах права та не випливають із фактичних обставин: позивачем не наведені докази вчинення відповідачами винних дій по знищенню або пошкодженню речей позивача, по матеріальним витратам для відновлення свого порушеного матеріального права, доказів, що неодноразовою відмовою в порушенні кримінальної справи, що мала місце у 2012р., відповідачами було спричинено каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пошкоджено чи знищено майно, принижено честь та гідність; зазначали, що тривале розслідування кримінального провадження не можна розцінювати як протиправну поведінку органів державної влади відносно позивача, бо це процесуальне рішення посадової особи, приймалось за наслідками розслідування кримінального провадження і його винесення не може розцінюватись як неправомірна поведінка відносно особисто позивача; також, позивач не є обвинуваченим чи підозрюваним та до нього не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з яким закон пов'язує можливість виникнення відповідальності із відшкодуванням шкоди.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що матеріали за заявою позивача ОСОБА_5 про притягнення до відповідальності ОСОБА_6, які були зареєстровані в ЖРЗПЗ Заводського РВ ММУ УМВС в Миколаївській області за №11835 від 11.10.2011р. були направлені до Новоодеського РВ УМВС області (ЖРЗПЗ №1809 від 25.10.2011р.) з приводу подальшої перевірки у зв'язку із підсудністю злочину.

В подальшому, як вбачається із листа прокуратури Новоодеського району від 05.02.2012р. №23-09-12 постанову ДІМ Новоодеського РВ УМВС області ОСОБА_7 про відмову у порушенні кримінальної справи скасовано та направлено для додаткової перевірки.

14.03.2013р. розпочато кримінальне провадження №001345 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Згідно листів прокуратури Миколаївської області від 31.07.2014р., 18.12.2015р. за зверненням позивача щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні, на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії.

З тверджень позивача вбачається, що до незаконних дій відповідачів, якими спричинена матеріальна шкода, відноситься тривале не притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, який шахрайським шляхом заволодів його коштами та втрату доходів у зв'язку із девальвацією гривні, яка відбулась у період розслідування; до незаконних дій відповідачів, якими йому спричинено моральну шкоду, відноситься численні прийняття незаконних процесуальних рішень працівниками Новоодеського РВ та Заводського РВ, що визвало в нього почуття беззахисності перед шахраями.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово використовував свої процесуальні права у кримінальному провадженні шляхом оскарження дій органу досудового розслідування в суді та прокуратурах різного рівня.

Вищезазначене свідчить про порушення процесуальних прав заявника, потерпілого у рамках Кримінально-процесуального законодавства, що не може бути предметом дослідження у рамках цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 22 ЦК України визначає, що під поняттям відшкодування матеріальної шкоди визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Із обставин справи вбачається, що ані УМВС України в Миколаївській області, ані Заводський РВ ММУ і Новоодеський РВ УМВС України в Миколаївській області винних дій, направлених на знищення або пошкодження речей позивача не здійснювали. Сам позивач матеріальних витрат для відновлення свого порушеного матеріального права вищезазначеними державними органами не поніс, як того вимагає ст.22 ЦК України.

Позивач не надав доказів, що тяганиною у розслідуванні кримінального провадження СВ Заводського РВ ММУ УМВС області чи органом дізнання Новоодеського РВ УМВС було спричинено каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пошкоджено чи знищено майно, принижено честь та гідність. Крім цього, тривале розслідування кримінального провадження не можна розцінювати і як протиправну поведінку органів державної влади відносно позивача, бо це процесуальне рішення посадової особи, приймалось за наслідками розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР і його винесення не може розцінюватись, як неправомірна поведінка відносно особисто позивача ОСОБА_1

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р №4 "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" зі змінами та доповненнями від 25.05.2001р., 17.02.2009р., спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції, або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями Цивільного кодексу та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, докази вини державних органів відсутні. Постановою Заводського райсуду м. Миколаїва від 19.02.2013р. повідомленнями органів прокуратури від 06.12.2012р., 31.07.2014р., 10.12.2015р., скасовувались лише незаконні процесуальні рішення працівників ОВС, але не були дії слідчих визнані незаконними.

У ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено підстави відшкодування моральної шкоди без наявності вини, але зазначені у вказаній статті закону підстави не можуть бути застосовані до вказаних позивачем фактичних обставин, бо він не є особою, яка зазнавала заходів державного примусу за вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст.1176 ЦК України передбачається повне відшкодування державою шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, в решті - право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органів досудового розслідування виникає у випадках, передбачених законом, і порядок такого відшкодування встановлюється законом.

Законом України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачається у ст.1, що громадянинові відшкодовується моральна шкода, завдана органами досудового розслідування та прокуратури внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи, обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про опретивно-розшукову діяльність» та «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Таким чином, законодавець визначив спеціальні випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями чи бездіяльністю, зокрема, органів попереднього (досудового) слідства.

За таких обставин, оскільки позивач посилається на інші обставини, ніж передбачені Законом, то саме по собі твердження позивача про вину слідчих у тривалому не притягненні до відповідальності винної особи не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, бо позивач не є обвинуваченим чи підозрюваним та до нього не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з якими закон пов'язує можливість виникнення деліктної відповідальності.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому шкоди від таких дій відповідачів, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду». Визначаючи значний розмір відшкодування, позивач не довів, в чому саме полягає моральна шкода, її характер, глибина фізичних та душевних страждань.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління ДКСУ в Миколаївській області, управління МВС України в Миколаївській області, Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, третя особа - Заводський відділ поліції ГУ НПУ в Миколаївській області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова