АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8719 Головуючий у 1-й інстанції - Сіромашенко Н.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

ГаращенкаД.Р.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.36).

В суд апеляційної інстанції відповідач не з'явилась, з матеріалами справи ознайомлена, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчать її власноручні розписки (а.с.106-107).

Суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 лютого 1974 року, виданого відділом РАГСу Подільського району, серії НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 13 січня 2016 року, серії НОМЕР_3.

ОСОБА_3 24 грудня 2012 року був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ст.115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі.

Відповідно до договору дарування 60/100 частин квартири від 27 листопада 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було подаровано 60/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Зміна прізвища ОСОБА_4 відбулась внаслідок реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 12 лютого 2005 року, що підтверджується відміткою в паспорті відповідачки.

З 8 липня 2012 року по 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 відбував покарання в Черкаській виправній колонії №62 та був звільнений за хворобою.

16 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування за законом, оскільки 10 листопада 2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 видане, крім того ним пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

За встановлених обставин, виходячи з недоведеності неповажності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону унаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно з роз'ясненнями абзацу третього п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, як вбачається з журналу судового засідання від 12 квітня 2016 року (а.с.23-24) та технічного запису судового засідання, районний суд в ході розгляду справи не врахував указаних роз'яснень, не зробив відповідних роз'яснень позивачу, не вчинив необхідних процесуальних дій по сприянню здійсненню прав сторони і, як наслідок, розглянув справу без дослідження матеріалів спадкової справи, що вплинуло на правильність вирішення спору.

За правилом ч.2 ст. 303 ЦПК апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З метою усунення допущеної районним судом неповноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції було витребувано та досліджено у якості нового доказу спадкову справу №203/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.76-100).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (правові позиції, висловлені Верховним Судом України при розгляді справ N 6-85цс12, N 6-1486цс15).

У даному конкретному випадку спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.77 звор.-78).

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 за вироком суду відбував покарання у вигляді позбавлення волі в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 8 липня 2012 року по 11 грудня 2015 року. Звільнений з місць позбавлення волі за хворобою (а.с.13).

Таким чином, на час відкриття спадщини ОСОБА_3 був реально позбавлений волі і знаходився у певній ізоляції від своїх рідних та близьких.

Водночас, інший спадкоємець за законом - його рідна сестра, ОСОБА_4, 5 листопада 2014 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у якій зазначила, що інших спадкоємців крім неї немає (а.с.77).

Ураховуючи, що відповідач свідомо приховала від нотаріуса наявність іншого, крім неї, спадкоємця першої черги, суд вважає логічно спроможними твердження ОСОБА_3 про те, що факт смерті матері був від нього прихований, а дізнатися вчасно про смерть матері самостійно він не міг, бо перебував у місцях позбавлення волі.

З огляду на ці обставини суд приходить до висновку, що для ОСОБА_3 існували об'єктивні, непереборні та істотні труднощі на вчинення дій для прийняття спадщини, а тому зазначені ним причини пропуску строку для її прийняття можуть бути визнані судом поважними для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким достатнім строком суд вважає два місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

Враховуючи викладене у сукупності з положеннями ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визначити ОСОБА_3 (ідентифікаційний персональний номер НОМЕР_1) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалістю два місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко