Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що із 05 листопада 2005 року до 12 червня 2012 року вона разом із ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей у них не має. Під час перебування у шлюбі сторонами придбано житловий будинок та земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,0260 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, ОСОБА_3 остаточно просила поділити майно між нею та відповідачем в рівних частках, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,0260 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за собою право власності на Ѕ частини вказаного нерухомого майна.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначивши, що 18 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами та договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1500 га та 0,0260 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з вказаними договорами ціна житлового будинку з господарськими спорудами становила 5 тис. грн, а ціна земельних ділянок - 42 004 грн. Натомість між сторонами договорів було досягнуто домовленість, що загальна вартість вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами становить 20 тис. доларів США, які мали бути сплачені після укладення договорів та їх нотаріального посвідчення. Зазначив, що задля сплати цієї суми коштів між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 09 червня 2008 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 23 460,30 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування ним процентів у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із терміном повернення до 09 червня 2028 року. Вважаючи, що одержане за кредитним договором майно, а саме грошові кошти в сумі 23 460,30 доларів США, використані на задоволення потреб сім'ї, а борг за кредитом у сумі 21 594,53 доларів США, який він сплатив самостійно вже після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 із посилання на ст. ст. 65, 70, 71 СК України та з урахуванням збільшених позовних вимог просив поділити між ним та ОСОБА_3 у рівних частках та стягнути з останньої 264 748 грн 93 коп. компенсації Ѕ частки коштів, сплачених ним за борговими зобов'язаннями подружжя.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, та Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0260 га, кадастровий номер НОМЕР_2, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 245 132 грн 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині часткового задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_4, ухвалено у цій частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог зустрічного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із необґрунтованості вказаних позовних вимог.

Виходячи зі змісту ст. ст. 61, 68, 70, 71 СК України, та з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимога ОСОБА_4 про стягнення коштів як спосіб поділу майна не є способом, встановленим нормами цивільного і сімейного законодавства.

Таким чином, оскільки обраний позивачем спосіб поділу спільного майна шляхом стягнення грошових коштів, витрачених на придбання нерухомого майна, не передбачений законом, тому правильним є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_4 у межах заявлених позовних вимог згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова