Єдиний унікальний номер 725/3329/15-ц
Номер провадження 2/725/1372/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 14.10.2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 26.03.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14884 грн. 99 коп., в тому числі: 6047 грн. 59 коп. - сума основного боргу за кредитним договором; 6302 грн. 40 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1350 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 сума штрафу (фіксована частина); 685 грн. 84 коп. сума штрафу (процентна складова).

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14884 грн. 99 коп. та понесені судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні заяву підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що банк не може надати оригінал укладеного договору, оскільки його втрачено.

У судове засідання 07.07.2016 року представник позивача не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Разом із тим, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності представника позивача, яка будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки у судове засідання 07.07.2016 року суд не повідомила, що на підставі ч.2 ст.169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи судом.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали. Вказували на те, що ОСОБА_1 внаслідок свого психічного стану періодично, починаючи з січня 2011 року перебував на стаціонарному лікуванні у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та не міг підписати договір від 14.10.2011 року. Також представники вказували на те, що надана банком копія заяви від 14.10.2011 року на підтвердження факту укладення кредитного договору є недопустимим доказом по справі, оскільки на неодноразові вимоги суду про витребування доказів суду не було надано її оригіналу. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 14.10.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві (а.с.4).

В якості підтвердження факту укладення договору до матеріалів позовної заяви банком було долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 Кодексу, кредитний договір укладається у письмовій формі, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення по справі.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (Стаття 64).

Так судом за клопотанням представників відповідача 11.01.2016 року було витребувано від банку матеріали кредитної справи, в тому числі оригінал кредитного договору (а.с.184).

На виконання зазначеної ухвали суду від 11.01.2016 року банком було надано відповідь про те, що оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 14.10.2011 року було втрачено в архіві банку.

Натомість суду було надано оригінал заяви на зміну персональних даних клієнта банку від 08.10.2013 року та від 25.11.2013 року, а також фото клієнта з картою з програмного комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.206-210).

Проаналізувавши надані документи, суд зауважує, що в них відсутні будь-які відомості, які вказують на їх приналежність до кредитної угоди від 14.10.2011 року. Окрім того, вказані документи жодним чином не посвідчені, а так само не посвідчений підпис ОСОБА_1, що викликає сумнів у їх достовірності.

З огляду на зазначене вказані документи не можуть бути прийняті до уваги судом та відхиляються.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів означає, що у всіх справах повинна дотримуватись вимога про отримання інформації з визначених законом джерел і засобів доказування з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів, порушення цих вимог призводить до визнання доказів недопустимими.

Як роз'яснено у п.13, п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК).

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними (стаття 136 ЦПК). Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування (стаття 58 ЦПК), або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи (стаття 59 ЦПК), судом не повинні прийматися.

Таким чином, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

З урахуванням наведеного, а також заперечення представниками відповідача факту укладення ОСОБА_1 даного правочину, суд приходить до висновку, що копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.10.2011 року не може бути прийнята до уваги судом в якості підтвердження факту укладення кредитної угоди між сторонами та визнається недопустимим доказом у справі.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами 14.10.2011 року кредитного договору суду надано не було.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що позов необгрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.1054, ст.1055 ЦК України, ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 83, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька