АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку нерухомого майна, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У редакції позовної заяви від 06.07.2015 року (а.с.127-128) позивач ОСОБА_1 просила припинити право ОСОБА_2 на 1/2 частку нерухомого майна з виплатою йому компенсації вартості його частки у розмірі 488500 грн. та визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2.

Посилася на те, що вона разом з відповідачем являються співвласниками вказаного будинку. Зазначала, що ОСОБА_2, як співвласник будинку, не турбується про його технічний стан, не сплачує комунальні послуги, створює їй нестерпні умови проживання, тому спільне володіння і користування майном стало неможливим. Спірний будинок, в якому вона проживає в даний час, будувався за індивідуальним проектом з розрахунку на проживання однієї ім'ї, має один вхід, один заїзд на подвір'я, єдину систему електропостачання, газопостачання, теплопостачання та водопостачання. Cпільне володіння та користування вказаним нерухомим майном неможливе, а припинення частки відповідача ОСОБА_2 не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він на праві власності має інше нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1. Тому вважала, що позовні вимоги є обґрунтованими.

№22ц-1657/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Цуренко В.А.

Категорія 2/5 Доповідач Чупікова В.В.

Позовну вимогу про виділ у натурі частки у спільному майні будинковолодіння АДРЕСА_2 з облаштуванням окремих входів для кожного співвласника просила залишити без розгляду, про що постановлена ухвала суду першої інстанції (а.с.129).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності на частку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, а саме: на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2, стягнувши на його користь грошову компенсацію вартості даної частки в розмірі 462 902 грн. з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки с.Молодія Глибоцького району Чернівецької області,.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2.

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, його частка в спірному будинку є значною, будинок являється подільною річчю - позивач сама пропонувала варіанти розподілу будинку.

Твердження позивача, що володіння і користування спірним будинком є неможливим не ґрунтується на доказах та законі.

Відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що позбавлення його права власності на спірне майно завдає йому істотної шкоди, оскільки він здійснює господарську діяльність у с. Молодія, не зручно постійно добиратися з місця проживання до місця роботи, що в свою чергу тягне додаткові транспортні витрати(на пальне, амортизаційні витрати).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення права на частку нерухомого майна, визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що :

спільне володіння і користування будинком є неможливим через неприязні відносини між сторонами, що підтверджується дослідженими в суду доказами,

що припинення права на частку в будинку не завдасть значної шкоди відповідачу, якому на праві власності належить інший будинок загальною площею 69,30 кв. м., житловою - 44,10 кв. м, та який має в користуванні інше житло за місцем проживання його дружини,

дійсну вартість ? частини нерухомого майна позивач внесла на депозит суду.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, порушує норми матеріального права, що відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суд першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку нерухомого майна, визнання права власності.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 02 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., ОСОБА_2 став власником 1/2 частини нерухомого майна по АДРЕСА_2 (а.с.25-26).

Інша 1/2 частка вказаного нерухомого майна належить позивачу ОСОБА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2014 року за № 27794110 (а.с.24, 29).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить інший житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в АДРЕСА_1 (а.с.52-53).

Відповідач ОСОБА_2 визнав ту обставину, що на даний час проживає із теперішню дружиною в с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області в будинку батьків дружини.

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14 встановлено, що відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За матеріалами справи встановлено, що частка відповідача ОСОБА_2 у спірному нерухомому майні є рівнозначною частці позивача ОСОБА_1 - 1/2. Вказана частка не є незначною.

Пунктом 1 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.06.2016 року встановлена технічна можливість розподілу житлового будинку в домоволодінні по АДРЕСА_2 на дві окремі ізолюванні квартири з облаштуванням двох входів, двох кухонь, двох ванн, двох санвузлів з урахуванням вимог будівельних норм і правил, що пред'являються до житлових та підсобних приміщень. Проведення розподілу в натурі житлового будинку відповідно до ідеальних часток (по ? частини) на дві ізольовані квартири (частини) з облаштуванням окремих входів є технічно можливим в частках близьких до ідеальних.

Суд першої інстанції виходив з того, що спільне володіння і користування будинком є неможливим через неприязні відносини між сторонами.

Зокрема, суд зробив висновок, що на підставі постанов про відмову у порушенні кримінальної справи протягом 2009-2011р.р., актів огляду житлових приміщень затверджених посадовими особами Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області (а.с.32-47) встановлено неможливість спільного проживання сторін в одному будинку через неприязні відносини.

Проте суд не звернув уваги, що за змістом ст.365 ЦК України неможливість спільного володіння і користування майном може мати місце лише у випадку якщо річ є неподільною.

У справі встановлено, що спірний житловий будинок можливо поділити на дві ізольовані частини, які практично відповідають часткам сторін у праві власності.

У разі поділу житлового будинку на дві ізольовані квартири (частини) з облаштуванням окремих входів, двох кухонь, двох ванн, двох санвузлів неможливість спільного володіння і користування вказаним нерухомим буде виключена.

Висновком вищевказаної експертизи встановлено, що ринкова (дійсна) вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції складає 2 176 865 грн. - позивач на депозитний рахунок ДСА внесла 462 910 грн. (а.с.182), що не в повному обсязі компенсує відповідачу втрату права власності на частку в майні.

Представник ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 критикуючи правильність визначення експертом ринкової (дійсної) вартості спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не заявляли клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи з цього питання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що припинення права відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_2 завдасть йому істотної шкоди.

Доводи представника ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 про те, що вартість будівельних робіт, матеріалів з переобладнання приміщень будинку на дві ізольовані квартири складає згідно технічного висновку 477 947,05 грн. тобто дорожча чим вартість 1/2 частки спірного нерухомого майна - 462 910 грн., яка визначена судовою будівельно-технічною експертизою від 21.09.2015 року, не дають підстав для задоволення позовних вимог так як не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, у справі встановлено, що підстави для припинення частки відповідача у праві власності на спірний житловий будинок, передбачені пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, відсутні, а тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанції, долученої до апеляційної скарги, убачається, що відповідач ОСОБА_2 сплатив судовий збір 4019 грн. За проведення експертизи ним було сплачено - 7228 грн.

Оскільки судовим експертом у висновку експертизи розроблені можливі варіанти розподілу спірного житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами - дана відповідь на питання, яке не ставилося судом на вирішення експертизи, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача ? частину витрат за проведення експертизи - 3614 грн.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 7633 грн. (4019 грн. + 3614грн.).

Керуючись ст.ст.307, 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку нерухомого майна, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7633 (сім тисяч шістсот тридцять три) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Чупікова В.В.

Судді Перепелюк І.Б.

Яремко В.В.