У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про припинення зобов'язання та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києвавід 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») про припинення зобов'язання та договору іпотеки.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 19 квітня 2012 року між сторонами укладений кредитний договір № 557-190412.

19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» ( далі - ТОВ «Газ інвест») укладений договір поруки, яким забезпечено вказаний кредитний договір.

На забезпечення виконання зобов'язань між сторонами також укладений договір іпотеки від 19 квітня 2012 року № 966-190412/1, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

З метою погашення вказаного кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладені договори відступлення права вимоги до відповідача на загальну суму 1 016 534 грн 57 коп.

03 липня 2014 року ОСОБА_2 повідомив банк про поєднання в одній особі кредитора та боржника, а також неодноразово надсилав листи до банку з повторними повідомленнями про необхідність проведення трьохсторонніх зустрічей, однак жодних дій щодо надання відповіді або призначення дати проведення переговорів банком не здійснено.

Позивач зазначав, що станом на 03 липня 2014 року він не має заборгованості перед відповідачем за кредитним договором та його зобов'язання припинені у повному обсязі, тому просив визнати припиненими з 03 липня 2014 року його зобов'язання перед ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 та додаткових угод до нього, в частині стягнення заборгованості, визнати відсутнім у ПАТ «Європейський газовий банк» права на стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором та додаткових угод до нього, визнати припиненим договір іпотеки від 19 квітня 2012 року № 966-190412/1, укладеним між ним та ПАТ «Європейський газовий банк», визнати відсутнім у ПАТ «Європейський газовий банк» права на предмет іпотеки за вказаним договором іпотеки, зобов'язати відповідача внести зміни до Публічного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» та виключити запис про заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 557-190412.

19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Газ інвест» укладений договір поруки № 97-190412.

На забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладений та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.договір іпотеки від 19 квітня 2012 року № 966-190412/1, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

30 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3, власником вкладів за договорами від 24 жовтня 2013 року № 326069 та від 03 грудня 2012 року № 307265, і ОСОБА_4, власницею вкладів за договорами від 24 жовтня 2013 року № 326074 та від 03 грудня 2012 року № 307263, укладені договори про відступлення права вимоги на загальну суму на момент укладання 1 016 534 грн 57 коп.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації AT «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк»

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від банку 13 жовтня 2014 року та 30 січня 2015 року суму гарантованого відшкодування відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Стаття 606 ЦК України застосовується судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, на підставі наведеного дійшли по суті правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О.Карпенко