АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5602/15-ц Номер провадження 22-ц/786/414/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді Дряниці Ю.В.

Суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

Секретаря Ткаченко Т.І.,

За участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

адвоката ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 полтавська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання, припинення права власності, визнання права власності, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 26 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 26 січня 2015 рокудержавним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1-50.

Припинено право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, знявши заборону на відчуження квартири.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що оскаржуване нею рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки воно було винесено без її участі, що не дало змогу їй, як стороні цивільної справи, захистити свої права та інтереси. Вказує, що суд незаконно не зупинив провадження по справі на час її захворювання і перебування на лікуванні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 відмовилась від апеляційної вимоги про направлення справи на новий судовий розгляд, в іншій частині апеляційній вимоги підтримала у повному обсязі

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнали, вважаючи їх безпідставними.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає відхиленню з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивач передала у власність ОСОБА_3 квартиру № 39 в м. Полтаві по вулиці Шевченка, 102.

Відповідач ОСОБА_3 згідно договору зобовязалася надати позивачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування).

При цьому за умовами договору за згодою сторін оцінка матеріального забезпечення складає 1200 грн., а догляд (опікування) включає в себе: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, надання медичної допомоги, будь-якої іншої допомоги, вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення всіма засобами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо.

Відповідно до п. 5.1. договору довічного утримання, його сторони передбачили, що договір може біти розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини, на вимогу набувача.

Договір посвідчено державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори 26 січня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-50 /а.с. 5-7/.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що відповідач, в порушення ст.ст. 526, 755 ЦК України, свої зобовязання за договором довічного утримання не виконала, а тому право власності ОСОБА_3 на квартиру, що виступала предметом оскаржуваного договору, підлягає припиненню, з визнаванням права власності на зазначене майно за позивачкою ОСОБА_2

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3, Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року оскаржується нею з підстав незаконності розгляду справи без її участі.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, колегія суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України, здійснює перегляд оскаржуваної ухвали, в межах доводів апеляційної скарги апелянта.

Приходячи до висновку про необхідність розгляду цивільної справи без участі осіб, які не зявилися в судове засідання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повторно не зявився в судове засідання, а тому існують правові підстав для розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року було відкрито провадження по даній цивільній справі і призначено її до розгляду на 10:30 год. 06 листопада 2015 року.

06 листопада 2015 року від відповідача надійшла заява про перенесення слухання справи на іншу дату, у звязку з її перебуванням на лікарняному /а.с. 30/.

Згідно до журналу судового засідання, що відбулося у Київському районному суді м. Полтави 06 листопада 2015 року, судом було ухвалено відкласти розгляд справи на 03 грудня 2015 року на 9:00 годину /а.с. 32/.

02 грудня 2015 року від відповідача надійшла заява про перенесення слухання справи на іншу дату, у звязку з її перебуванням на лікарняному /а.с. 39/.

Відповідно до ст. 169 ЦПК суд відкладає розгляд справи лише у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Таким чином, друга неявка, незалежно від причин, не є обовязковою підставою для відкладення розгляду справи, а питання повторного відкладення вирішується суддею залежно від обставин справи.

Зі звукозапису судового засідання, яке відбулося у Київському районному суді м. Полтави 02 грудня 2015 року, вбачається, що судом було постановлено на обговорення можливість проведення розгляду справи за відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання і подав заяву про перенесення слухання справи. Представник позивача вирішення даного питання поклав на розсуд суду, позивач прохала перейти до слухання справи без участі осіб, що не зявилися в судове засідання.

Отже, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, врахувавши думку сторін і обставини справи, прийшов до законного висновку про необхідність розгляду цивільної справи без участі осіб, які не зявилися. При цьому судом було враховано, що це повторна неявка відповідача

Згідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Матеріалами справи підтверджується факт належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду судової справи.

Так, повістку на імя ОСОБА_3 про судове засідання по слуханню даної цивільної справи, що відбулося 06 листопада 2015 року, було отримано нею особисто, про що свідчить розписка /а.с. 22/.

Про судове засідання по слуханню даної цивільної справи, що відбулося 02 грудня 2015 року відповідачка була повідомлена 14 листопада 2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 36/.

Отже, наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання по розгляду зазначеної цивільної справи, однак, повторно на нього не зявилась, а тому суд мав достатньо правових підстав для вирішення справи на підставі наявних даних і доказів, без участі відповідача.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення, оскільки воно було ухвалено з порушенням вимог ст. 27 ЦПК України є неспроможними.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України встановлює наступні права і обовязки осіб, які беруть участь у справі: право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Однак, відповідачем, в порушення положень ст.ст. 57-60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження здійснення судом перешкоджань реалізації відповідачкою своїх процесуальних прав.

Так, ОСОБА_3, як сторона цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, припинення права власності, визнання права власності, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, мала все коло процесуальних прав і обовязків, встановлених цивільним процесуальним законодавством України, проте, в матеріалах справи відсутні відомості про намір відповідачки ними скористатися, а тому, у колегії суддів немає підстав вважати, що судом було обмежено права відповідачки, визначені ст. 27 ЦПК України.

Отже, посилання апелянта на незаконність рішення зводяться до власного вибіркового тлумачення норм процесуального права без повного і системного їх аналізу, не спростовують висновків місцевого суду, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення місцевого суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) Ю. В. Дряниця

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1