Справа № 145/1480/14-ц Провадження № 22-ц/772/152/2016Головуючий в суді першої інстанції Ратушняк І. О.
Категорія 39 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого: Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Нікушина В.П., секретар - Агеєва Г.В., за участі: представника позивача - ОСОБА_2 та представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_7; визнати за нею право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що під час спільного життя у шлюбі її батьки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 побудували житловий будинок, АДРЕСА_1. Після смерті батька відкрилась спадщина на ? частину вказаного будинку. ОСОБА_7 прийняла спадщину. Також спадкоємцем був її брат ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, у зв'язку з чим відкрилась спадщина. Позивачка вважає, що вона та ОСОБА_9 прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Після арифметичного розрахунку, її частка в житловому будинку становить 3/8.

Позивачка не може одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів, тому змушена звернутись до суду.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (через свого законного представника ОСОБА_3) подали зустрічний позов, в якому просили: встановити факт прийняття ОСОБА_10 спадщини після смерті свого батька ОСОБА_9; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право спільної власності в рівних частках на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_10

Зустрічний позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх прадід - ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги були його дружина - ОСОБА_24 та його син - ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_24 померла. Із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Проте факт прийняття спадщини ОСОБА_9 встановлено рішенням Тиврівського районного суду від 19.06.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9. Після його смерті спадкоємцем був ОСОБА_10 - батько позивачів за зустрічним позовом, який прийняв спадщину, вступивши в фактичне володіння нею.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивачі подали заяви про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями не можуть, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на даний будинок втрачений, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва.

У зв'язку із цим позивачі за зустрічним позовом звернулись до суду.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області позов ОСОБА_6 задоволено частково: встановлено факт, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7: визнано за ОСОБА_6 право власності за 3/8 ідеальних частки спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом. Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволено частково: встановлено факт, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 ; визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право спільної власності в рівних частках на 5/8 часток житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4.) подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду першої інстанції змінити в частині визнання права спільної власності на 5/8 ідеальних часток житлового будинку з господарськими будівлями; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право спільної власності в рівних частках на житловий будинок з господарськими будівлями; в позові ОСОБА_6 відмовити; рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.01.2015 року в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 залишити без змін.

Мотиви апеляційної скарги аналогічні мотивам зустрічного позову.

Апеляційним судом Вінницької області апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням апеляційної інстанції ОСОБА_6 подала касаційну скаргу в якій просила скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15.05.2015 року, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.01.2015 року залишити в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційної інстанції через порушення апеляційною інстанцією ст. 212, 303 ЦПК України, яка не надала належної оцінки доказам у справі (акту обстеження матеріально-побутових умов складеного комісією виконкому Гніванської міської ради, показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14.) та не дослідила доводів ОСОБА_6 у сукупності з іншими доказами.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги підстави скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 суд першої інстанції прийшов до висновку, що після смерті своєї матері ОСОБА_24, позивачка за первісним позовом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), шляхом здійснення догляду за технічним станом будинку, проведення його ремонту, обробкою присадибної земельної ділянки. При цьому суд взяв до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов та показання свідків - ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 фактично вступив в управління та володіння спадкового майна у порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та вважав за можливе встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9.

Колегія суддів в повній мірі не погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 13.02.1946 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину будинку володіння.

З'ясовуючи питання, на яке будинковолодіння відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_8, колегією суддів встановлено, що по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, і вони є окремими господарствами з різними особистими рахунками (довідка виконкому Гніванської міської ради від 16.01.2014 року а.с.18).

Рішенням Виконкому Гніванської міської ради від 19.02.1987 року про наслідки проведення нумерації будинків м. Гнівань номери будинків змінено з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2, та з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

Витребувавши інвентарні справи на ці будинки (№ 1489 та № 1501), було встановлено, що буд АДРЕСА_2 відповідно до довідки належності, належав ОСОБА_9 - сину ОСОБА_8 (на підставі свідоцтва права власності від 08.01.1985 року).

З 12 січня 1989 року і на даний час на підставі договору дарування будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_15 (інвент спр. № 1489).

Ніхто з учасників судового процесу не заперечував, ту обставину, що до моменту будівництва нового будинку під АДРЕСА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_24 проживали в будинку АДРЕСА_2, який в подальшому був подарований ОСОБА_15

ОСОБА_8 та його дружині ОСОБА_24 належав будинок АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами іншої інвентарної справи.

Свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2 видано на ім'я ОСОБА_8, хоча будівля по матеріалам інвентарної справи належала ОСОБА_9. В свою чергу свідоцтво про право власності на буд АДРЕСА_1 видано на ім'я ОСОБА_9, хоча будівля по матеріалам інвентарної справи належала ОСОБА_8.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1. Саме на цей будинок претендує ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частки спірного будинковолодіння.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_24 були її діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_9. Спорідненість ОСОБА_24 та ОСОБА_6 підтверджується рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9, який не реалізував своє спадкове право та не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_24.

Спадкоємцями ОСОБА_9 були його сини - ОСОБА_10 та ОСОБА_17.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_17 помер. Спадкоємців після його смерті не має.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_10. Спадкоємцями після його смерті є його діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, позивачі за зустрічним позовом.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2014 року встановлено факт, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 прийняв спадщину після ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_24, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гнівань, Тиврівського району з дня їх смерті, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, Вінницької області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що після смерті своєї матері, ОСОБА_24, вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема здійснювала догляд за технічним станом будинку, проводила його ремонт та обробляла присадибну ділянку.

Як зазначив в судовому засіданні представник ОСОБА_6, доказами, які підтверджують вказані обставини, є Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08 лютого 2014 року та показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Інших доказів, зі слів представника ОСОБА_6, не має.

Беручи до уваги ухвалу ВССУ, колегія суддів більш ретельно дослідила вказані докази, і прийшла до висновку, що при розгляді даної справи показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є неналежними доказами, а вказаний Акт є недопустимим в розумінні ст. 58,59 ЦПК України, а тому братись до ваги не можуть.

В складі комісії, створеної невідомим суду органом, якою був складений Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання включений депутат Гніванської міської ради, ОСОБА_18.

Повноваження депутата міської ради передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування» та Законом України «Про статус народного депутата».

В Акті не вказано, на виконання яких законних депутатських повноважень складався даний акт, та не вказана мета складання акту. Невідомо також ким являються (місце роботи, проживання тощо) інші члени даної комісії.

Акт складений 08 лютого 2014 року. В ньому вказуються про події та факти, які мали місце на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_24, матері ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обстави, які описані в акті, фактично встановлені зі слів сусідів, в т. ч. ОСОБА_13 - члена комісії. Слід відмітити, що в Акті вказано, що ОСОБА_19 проводила ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_2. Як вже встановлено колегією суддів, власником будинку під АДРЕСА_2 на час складання Акту був ОСОБА_15 Можливо ОСОБА_19 виконувала роботи по поточному ремонту будинку, який належав ОСОБА_15

Однак, всі ці розбіжності та суперечності призводять до ряду припущень, на яких, в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, не може ґрунтуватись доказування.

Тому колегія суддів вважає, що даний акт є недопустимим доказом, оскільки одержаний не в порядку передбаченому Законом України « Про місцеве самоврядування» та Закону України «Про статус народного депутата».

Свідок ОСОБА_13, який був членом комісії, якою був складений вищевказаний Акт, є сусідом сім'ї ОСОБА_5, показав, що знав ОСОБА_24 та ОСОБА_8. Коли померла ОСОБА_24 він не пам'ятає. Після смерті ОСОБА_24, ОСОБА_6 близько року ходила і доглядала будинок, обробляла город. ОСОБА_6 в даному будинку не проживала. Які саме роботи по догляду за будинком проводила ОСОБА_6 він не пам'ятає. Все це він знає зі слів своєї покійної матері.

Свідок ОСОБА_14 показала, що в старій хаті проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_24. ОСОБА_6 обробляла землю біля старої хати. Що стосується нової хати, то вона нічого не знає.

Колегія судді не бере до уваги не належні докази, яким у даній справі є свідчення ОСОБА_14, яка нічого по суті не знає, та свідчення ОСОБА_13, які, в більшій їх частині, він знає зі слів своє покійної матерію, і суперечать обставинам викладених в Акті.

Отже, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на належних доказах, оскільки, крім пояснень представника позивача, Акту про обстеження матеріально-побутових умов та показань свідків, інших доказів немає.

Судом встановлено, що у спірному будинковолодінні, після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_24, проживав їх син ОСОБА_9 разом зі своєю сім'єю, а після його смерті проживали його сини - ОСОБА_17 та ОСОБА_10 (а.с.18, 19, 64).

Таким чином, погодитися з ухваленим рішенням в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 не можна.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, судом першої інстанції вірно було встановлено, що вони є спадкоємцями за законом першої черги після смерті свого батька - ОСОБА_10.

З матеріалів спадкової справи № 224-2013 року видно, що 09 липня 2013 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Тиврівської державної нотаріальної контори (а.с.167-179) звернулася ОСОБА_5

Відповідно до повідомлення Тиврівської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2014 року № 1217/01.16 видати ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, на житловий будинок з господарчими будівлями в АДРЕСА_1 немає можливості, оскільки на цю нерухомість відсутні правовстановлюючі документи (а.с.74).

Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 08 травня 2015 року № 544/02-31 відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.181).

Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не зверталися.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у порядку ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) та визнав за ОСОБА_5, ОСОБА_4 право власності на 5/8 частки спадкового майна.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи наступних мотивів.

ОСОБА_5, ОСОБА_4 просили встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, в результаті чого втрачена його здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і спадкові права після смерті його батька, а тому висновок суду першої інстанції про можливість встановлення факту прийняття спадщини останнім після смерті ОСОБА_9 є таким, що не відповідає вимогам матеріального права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Видати ОСОБА_5, ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також підтверджуючі документи прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті його батька ОСОБА_9 (а.с.74, 181).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Дублікатом свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 08 січня 1985 року підтверджено право власності ОСОБА_8 на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. (а.с.60).

Ніким із сторін не заперечувалось те, що після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у спірному будинку проживав їх син ОСОБА_9 разом зі своєю сім'єю, а після його смерті проживали ОСОБА_17 та ОСОБА_10, який 20 серпня 2013 року знятий з реєстраційного обліку в зв'язку зі смертю, і це підтверджується доказами у справі(а.с.18, 19, 64), в тому числі показаннями свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23

Рішенням 2 сесії 22 скликання Гніванської міської ради від 28 жовтня 1994 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_10 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1500 га, розташовану в АДРЕСА_1: для обслуговування жилого будинку - 0, 1000 га; ведення особистого підсобного господарства - 0, 0500 га (а.с.70).

Тобто, те, що ОСОБА_10 прийняв спадщину померлого ОСОБА_9 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Доводи представника ОСОБА_4 про те, що остання також прийняла спадщину після смерті батька, колегія суддів не приймає до уваги, так як у матеріалах справи відсутні докази подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також докази того, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини (ст. 1268 ЦК України). З заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 також не зверталася.

Оскільки між сторонами існує спір щодо поділу спадкового майна, ОСОБА_5 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, то вимоги ОСОБА_5 в частині визнання права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в м. Гнівані в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, який фактично успадкував цю нерухомість після смерті свого батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, який успадкував це майно після смерті своїх батьків ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_6 не обхідно стягнути на користь ОСОБА_5 1218 грн.70 коп. сплаченого судового збору за подання зустрічної позовної заяви та 609 грн.35 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом відмовити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з господарчими будівлями по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, який фактично успадкував цю нерухомість після смерті свого батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, який успадкував це майно після смерті своїх батьків ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1218 грн. 70 коп. судового збору за подання зустрічної позовної заяви та 609 грн. 35 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: