Справа № 236/1309/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого- судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Плаксіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовського району м. Одеси, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовського району м. Одеси про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, обґрунтувавши вимоги тим, що в період з 02.11.2002 року по 17.03.2005 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від сумісного життя вони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства, потребує додаткового догляду.

З моменту розірвання шлюбу відповідач участі у догляді за дитиною не приймає.

Позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а», кв. 40.

На даний час позивач з дитиною є внутрішньо переміщеними особами і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3.

В даний час дитині необхідно лікування в «Центрі мікрохірургії ока ОСОБА_4» в Російській Федерації, крім того позивач має намір виїхати до м. Донецька до родичів, однак оформити нотаріально посвідчену заяву від відповідача, яка надає право на виїзд дитини за кордон без супроводу батька не може, бо відповідач не може виїхати з м. Донецька, де зареєстрований та постійно проживає.

Просила надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3 на багаторазові тимчасові виїзди та в"їзди до Російської Федерації та до м. Донецька Донецької області у її супроводі без згоди та супроводу батька на три роки.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 є м. Донецьк Донецької області, вул. Бокія, 19/1 (Петровський район м. Донецька).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

За таких обставин цивільна справа підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.

Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, позивач в судове засідання не прибула, але надала до суду клопотання щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с.27).

Відповідача ОСОБА_2 відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення телефонограми. Однак відповідач в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с.16-17).

Представник органу опіки та піклування Суворовського району м. Одеси - третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, якого було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями статті 33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в' їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, з наступними змінами і доповненнями, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, положеннями Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України.

Судом встановлено, що укладений 02.11.2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано Петровськм районним судом м. Донецька 17.03.2005 року (а.с.6).

Від сумісного життя сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії І-ЕП № 076704, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька від 02.09.2003 року (а.с. 7), який в даний час проживає разом із позивачем.

Дитина ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства по зору, що підтверджується медичним висновком №60/106 від 29.10.2015 року (а.с.9), в теперішній час потребує лікування (а.с.10-11).

Позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а», кв. 40 (а.с.5).

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції позивач з сином виїхала з м. Донецька в м. Одесу, позивача з дитиною взято на облік як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території (а.с. 8).

Як зазначено позивачем, з 2005 року вона не проживає разом з відповідачем, не веде з ним спільного господарства та не підтримує жодних стосунків.

Відповідач мешкає в м. Донецьку, не має змоги виїхати (а.с.16).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоровя, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

При цьому ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Частиною 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обтяжують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей від 14 до 18 років). За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 вищевказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, у т.ч. рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд та в"їзд з (на) територію проведення антитерористичної операції врегульовано Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку передбачено, що в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до п. 5.1.2 Тимчасового порядку, виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Таким чином, виїзд дитини з непідконтрольній території та подальший в"їзд до такої території можливий також за умови надання згоди другим з батьків.

Вказані приписи нормативно-правових актів унеможливлюють переміщення дитини у супроводі позивача за кордон та на територію проведення антитерористичної операції та подальше повернення на територію, підконтрольну Україні без згоди батька дитини ОСОБА_2

При таких обставинах, а також враховуючи те, що відповідачем позовні вимоги визнані у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як законного представника дитини-інваліда, з урахуванням задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовського району м. Одеси, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазовий виїзд за межі України до Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на три роки, з часу набрання цим рішенням законної сили до 08.07.2019 року.

Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазовий виїзд на територію проведення антитерористичної операції, а саме м. Донецьк, та виїзди з указаної території на територію України у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на три роки, тобто до 08.07.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серія ВВ 747936, виданий Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27 березня 1999 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 судовий збір у дохід держави (р/р: 0564, , МФО: 834016, отримувач: Краснолиманський УК/отг м. Красний Лиман/22030001, Банк отримувача: ГУДКСУ у Донецькій області; код бюджетної класифікації доходів: 22030101 "Судовий збір (Державна судова адміністрація, 050)") у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: