Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/940/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

13.04.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого - Голованя А.М.

суддів Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участю секретаря - Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року і

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 1999 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем.

Рішенням суду від 9 липня 2007 року шлюб було розірвано, але вони продовжували проживати разом однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет до припинення спільного проживання в листопаді 2014 року.

Вважає, що за час спільного проживання ними було придбано будинок №14 по вул. Селище в с. Копанки Маловисківського району та інше майно на загальну суму 196 793 грн.

Крім того, в період проживання в цивільному шлюбі, за належній їй особисто кошти, було придбано майно вартістю 6 874 грн.

У звязку з наведеним просить встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2007 року по листопад 2014 року, визнати за нею право власності на ? частку будинку №14 по вул. Селище в с. Копанки Маловисківського району та поділити спільне майно в натурі, а у разі його відсутності стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 33 975 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року вказане рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Встановлено факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2007 року по жовтень 2014 року. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до того ж суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що сторони після розірвання шлюбу продовжили проживати разом однією сім'єю, а також те, що спірний будинок розташований на земельній ділянці виділеній позивачці у користування.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідач та його представник заперечили проти них і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що питання поділу майна придбаного за період шлюбу вирішено 11 червня 2007 року ухвалою суду про затвердження мирової угоди, яка набрала законної сили. Право власності на спірний будинок на день припинення спільного проживання не було зареєстровано ні за позивачем ні за відповідачем, і доказів придбання будинку у той час коли сторони перебували у шлюбі позивачем не надано.

Крім того, враховуючи відсутність підстав для поділу майна, суд дійшов висновку, що за таких умов встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по 2014 рік не має юридичного значення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 1999 року між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб, який 09 липня 2007 року за рішенням суду було розірвано.

11 червня 2007 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області затверджено мирову угоду між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, якою поділено спільне майно подружжя придбане ними у шлюбі.(а.с. 117)

В судовому засіданні позивач пояснила, що будинок №14 по вул. Селище в с. Копанки Маловисківського району було куплено у квітні 2000 року, у період перебування в шлюбу з відповідачем, в ОСОБА_4, на підтвердження чого останній видав письмову розписку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За правилами ст. 227 ЦК Української РСР, чинного на час на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу

Таким чином, оскільки договір купівлі продажу будинку №14 по вул. Селище в с. Копанки Маловисківського району не було нотаріально посвідчено, що визнається позивачем, то підстав вважати, що сторони набули право власності на згаданий будинок немає. Отже, відсутні й правові підстави для його розподілу між сторонами.

Той факт, що вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 у 2015 році немає правового значення для вирішення цієї справи, оскільки підставою реєстрації зазначеного нерухомого майна була довідка з погосподарської книги, а не договір купівлі продажу. (а.с. 83)

Посилання позивача на те, що спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка у 2012 році надана їй у користування, також, не є підставою для визнання за нею права власності на його частину.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. (ч. 4 ст. 65 СК України)

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ст. 70 цього Кодексу зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, набуте в період шлюбу майно вже було у 2007 році поділено між сторонами судовим рішенням, а щодо інших речей : меблевої стінки, гардин, люстр та жіночого велосипеда, всього на суму 6874 грн., позивачем не доведено, що в період з червня 2007 року по листопад 2014 року таке майно взагалі набувалось.

Також, відмовляючи у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд виходив із положень ст. 256 ЦПК України та правової природи окремого провадження, вказавши, що встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

Доводи апеляційної скарга не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: