_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1373/16
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

27 січня 2016 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна,

встановив:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами, визнати за позивачем право власності на сумісно нажите сторонами майно та визначити місце проживання їх спільної дитини з позивачем.

27.01.2016 року було відкрито провадження у справі.

Разом із позовними вимогами позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все, приналежне відповідачу у справі, майно та заборону відповідачу вчиняти певні дії щодо предмету спору.

В обґрунтування таких вимог представник позивача вказував на те. що у його довірительки є підстави вважати, що відповідач, дізнавшись про відкриття провадження у справі може вжити заходів щодо відчуження спірного майна, а тому представник позивача вважає наявними передбачені законом підстави для задоволення вказаної заяви та обтяження приналежного відповідачу майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим з наданих до суду відомостей цивільної справи №520/17555/15-ц передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

Так, заявляючи клопотання про забезпечення позову позивач виходить з того, що предмет спору є конкретно-визначеним, та запропоновані стороною позивача заходи забезпечення позову є співрозмірними та такими, що відповідають інтересам вирішення справи, а загроза вчинення відповідачем дій, що можуть ускладнити чи унеможливити можливе рішення у справі належним чином обґрунтовано.

З такою думкою сторони позивача погодитись неможливо виходячи з наступного.

Предмет спору у справі на час вирішення заяви про застосування заходів забезпечення позову жодним чином не конкретизовано - позивач просить суд «присудити їй спільно нажите, з відповідачем, майно», однак з матеріалів справи не вбачається жодних належних відомостей про те, що за період подружніх відносин сторонами взагалі було нажито певне майно. Одночасно твердження представника позивача про те, що у його довірительки «є підозра» щодо недобросовісної поведінки відповідача та можливого вжиття ним заходів щодо відчуження приналежного йому майна з метою ухилення від виконання рішення суду у випадку задоволення позову, не є належним доказом, у розумінні інституту забезпечення позову на наданих Верховним Судом України розяснень.

Крім того п.2 заяви про застосування заходів забезпечення позову містить вимогу «Заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиняти певні дії щодо предмету спору», що виходячи з наведених вище доводів, не може бути задоволено на час вирішення цієї заяви, оскільки не зрозуміло, які саме «певні дії» має на увазі заявник, та яке саме майно він відносить до предмету спору, з такого не можливо зробити висновок про спів розмірність заявлених вимог про забезпечення позову та вимог такого позову.

Разом з тим суд зазначає, що до матеріалів справи долучено клопотання про витребування доказів, де метою витребування доказів зазначено зясування кола приналежного відповідачу майна для вирішення питання про забезпечення позову. Порядок вирішення такого клопотання врегульовано ст. 137 ЦПК України, якою передбачено, зокрема, що до такого клопотання мають бути долучені відомості про неможливість отримання заявником інформації про витребування якої порушується питання, власними силами. Таке клопотання має бути вирішено судом із викликом сторін у судове засідання. В свою чергу заява про забезпечення позову, відповідно до ст. 153 ЦПК України, підлягає невідкладному розгляду, після відкриття провадження у справі.

Разом з тим вбачається, що заявник у своїх заявах про забезпечення позову та про витребування доказів оперує визначенням «все майно відповідача», в той час, коли у позові заявлено вимоги щодо «сумісно нажитого сторонами майна», що не є тотожнім, та не слід вважати співрозмірним.

Таким чином суд доходить висновку про те, що з наданих позивачем суду відомостей та доказів встановити обставини, встановлення яких є обовязковим, згідно зазначених розяснень Верховного Суду України, можливим не вбачається, а тому заява позивача про застосування заходів забезпечення позову вбачається передчасною та не обґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.