У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, посилаючись на те, що 16 січня 2008 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір оренди землі строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 1,5 % нормативної грошової оцінки землі. Оскільки ОСОБА_5 орендну плату у встановленому законом розмірі не оплачував, а за 2013 рік взагалі не сплатив, звернулась до суду з указаним позовом.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі укладений 16 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 04 лютого 2008 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії ДЗК за № 45.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі в сумі 8 141,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулася із касаційної скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_4, яка є власником земельної ділянки площею 7,51 га, що розташована в межах Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, та ОСОБА_5 був укладений договір оренди строком на 10 років, який зареєстровано 04 лютого 2008 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії ДЗК за № 45.

Відповідно до п. 9, 10, 12 вказаного договору, орендна плата становить 1,5 % вартості грошової оцінки земельної ділянки у грошовому виразі та сплачується один раз на рік у період з 20 вересня по 20 грудня.

Згідно з пунктом 39 договору оренди землі умовами розірвання договору оренди є незадовільне виконання сторонами умов договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, в тому числі і щодо виплати орендної плати.

Відповідно до статті 141 ЗК України «Про оренду землі» підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, а не у випадках разового його порушення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_4 недоведені, оскільки ОСОБА_5 виплатив орендну плату за 2013-2015 роки одноразовим платежем у розмірі 12 000,00 грн, з розрахунку 4 000,00 грн за рік, що узгоджується умовами договору оренди землі та не суперечить вимогам закону.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук
Г.І. Мостова