АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5271/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1389/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 5 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Михайлів Л.В.

секретар: Маслова К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності та позбавлення права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначила, що 07.12.2012 року вона продала домоволодіння № 63 по вул. Муромська в м. Кривому Розі, яке належало їй на праві приватної власності. У звязку з погіршенням здоровя, вона з дочкою відповідачем по справі ОСОБА_4 вирішили придбати квартиру АДРЕСА_1 та у звязку з її поганим самопочуттям договір купівлі-продажу квартири від 10.12.2012 року оформили на ОСОБА_4, хоч кошти, які були від продажу домоволодіння, надавала вона.

Останні два роки відносини з дочкою ОСОБА_4 погіршилися, стали виникати сварки, вони однією сімєю не мешкають, а тому вона вирішила звернутись до суду про визнання її власником спірної квартири, оскільки квартира була придбана за її кошти, а тепер вона не має ніяких прав на квартиру, дочка її виселяє, а тому її необхідно позбавити права власності.

Просила суд визнати її власником квартири АДРЕСА_1 і позбавити ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності та позбавлення права власності, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що судом не враховано те, що спірна квартира, вартістю 62140 грн. була придбана 10.12.2012 року за її кошти, виручені після продажу 07.12.2012 року належного їй домоволодіння № 63 по вул. Муромської в м. Кривому Розі за 194104 грн. Відповідач, в свою чергу, не надала жодного доказу про наявність у неї коштів на придбання квартири, оскільки свою квартиру, яку мала разом з чоловіком, вона продала 24.12.2013 року за 40700 грн., тобто через рік після придбання спірної квартири.

Також суд не надав оцінки тому, що вона є людиною похилого віку та за станом здоровя не могла утримувати будинок, а тому мала намір купити собі інше житло квартиру, а дочка стала психічно давити на неї, щоб оформити квартиру на неї, обіцяла, що вона (позивач) буде жити в квартирі одна, у звязку з чим вона погодилась оформили право власності на квартиру на ОСОБА_4

Вважає, що відповідач ввела її в оману, під тиском дочки вона оформила квартиру на неї і зараз залишилась без житла та без коштів від проданого нею домоволодіння.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 придбала житловий будинок з господарчими спорудами та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Муромська, 63, вартістю 146152 грн. (а.с. 11-12, 15-16).

Для оформлення документів на земельну ділянку, замовлення та отримання документів щодо відчуження житлового будинку № 63 по вул. Муромській в м. Кривому Розі та земельної ділянки, ОСОБА_2 01 жовтня 2012 року була видана довіреність на імя відповідача ОСОБА_4 (а.с. 49).

11 жовтня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір завдатку, відповідно до якого покупець ОСОБА_4 передала, а продавець ОСОБА_8 прийняла завдаток у розмірі 4060 грн., що еквівалентно 500 доларам США в рахунок належної зі ОСОБА_4 суми в розмірі 124542 грн., еквівалентної 15300 доларам США за договором купівлі-продажу майна, який за угодою сторін повинен бути укладений не пізніше 10 грудня 2012 року (а.с. 72).

10 грудня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 3/32, вартістю 62140 грн. (а.с. 53-54).

В пункті 13 даного договору зазначено, що покупець довела до відома продавця, а продавець взяла до уваги той факт, що покупець неодружена, грошові кошти, що втрачаються на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю подружжя та є особистою приватною власністю покупця, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, відсутні.

З розписки продавця ОСОБА_8 від 10 грудня 2012 року вбачається, що вона отримала від ОСОБА_4 суму в розмірі 15500 доларів США за продану нею квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 3/32 (а.с. 71).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що вона є власником спірної квартири та її право може бути визнано за нею в розумінні ст. 392 ЦК України, а також позивачем не зазначено, з яких підстав вона просить позбавити відповідача права власності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

А стаття 364 ЦК України передбачає підстави припинення права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 3/32 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2012 року. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 11.12.2012 року (а.с. 5-6).

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку те, що позивачем ОСОБА_2 не доведено того, що саме вона є власником спірної квартири, оскільки, як правильно вважає суд першої інстанції, завдаток за дану квартиру було отримано продавцем ОСОБА_8 від відповідача ОСОБА_4 11 жовтня 2012 року (а.с. 72), тобто до продажу 07 грудня 2012 року позивачем ОСОБА_2 будинку № 63 по вул. Муромській в м. Кривому Розі та остаточний розрахунок за продану квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 3/32 ОСОБА_8 отримала також від ОСОБА_4 10 грудня 2012 року в розмірі 15500 доларів США (а.с. 11-12, 71).

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірна квартира була придбана 10.12.2012 року за її кошти, виручені після продажу 07.12.2012 року належного їй домоволодіння, а також про те, що відповідачем не надано доказів наявності у неї коштів на придбання квартири, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що вона є людиною похилого віку та за станом здоровя не могла утримувати будинок, а тому мала намір купити собі інше житло квартиру, але під психічним натиском відповідача, оформила квартиру на неї і зараз залишилась без житла та без коштів від проданого нею домоволодіння, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що у неї були перешкоди в реалізації її права оформлення права власності на спірну квартиру та вона не оспорює, що була присутня при укладанні договору 10.12.2012 року договору купівлі-продажу.

Крім того, як вбачається з довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби «ОСОБА_1 КОМ» № 79 від 11.06.2015 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дочкою ОСОБА_10 до онуком ОСОБА_11 (а.с. 14), що спростовує доводи позивача про те, що вона залишилась без житла та немає ніяких прав на дану квартиру.

Також колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено підстав, передбачених ст. 364 ЦК України, з яких вона просить позбавити ОСОБА_4 права власності на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 3/32.

Крім того, договір купівлі-продажу від 10 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на теперішній час ніким не оскаржений та є дійсним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_12