Справа №751/5332/16-ц
Провадження №2/751/827/16
Рішення

Іменем України

04 липня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Косач І. А.

при секретарі Летяга М. О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним.

В квітні 2015 року, під час розгляду, Новозаводським районним судом м. Чернігова, справи № 751/3182/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ПАТ «ПриватБанк» було надано розрахунок заборгованості за договором № CNCNAU00151385 від 07.08.2007, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 14.01.2015, та розрахунок пені за кредитним договором № CNCNAU00151385 від 07.08.2007 року за період з 16.01.2014 року по 14.01.2015 року.

Згідно до пункту 7.1 кредитного договору - строк дії договору з 07.08.2007 р. по 07.08.2014 року.

В січні - лютому 2016 року, в Новозаводському районному суді м. Чернігова відбувався розгляд справи № 751/11207/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», в судових засіданнях по даній справі представниками ПАТ «Приватбанк» були надані пояснення, що споживачу перед укладанням договору кредиту надавалася інформація про кредитні умови та 28.01.2016 року було надано «письмове повідомлення» за підписом позивача, за яким вказано, що строк кредиту 7 років (84 місяці).

В матеріалах кредитної справи відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту - немає умов, які п.п. 3.2, 3.4, 3.8 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (Постанова НБУ № 168 від 10.05.2007) визнані обов'язковими, крім того позивач зазначає, що в матеріалах кредитної справи, відсутні будь-які докази повідомлення споживача про внесення змін до умов договору кредиту та подовження строку дії договору кредиту.

ОСОБА_1 вказує, що зміна строку дії кредитного договору відповідно до статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є не справедливими, оскільки банком було установлено обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; зокрема збільшення строку дії договору передбачають додаткові нарахування та збільшення витрат по кредиту, що ставить Споживача в тяжке та несправедливе становище в договірних зобов'язаннях.

Просив визнати не надання Приватбанком, у відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, окремого письмового документу з детальним розписом сукупної вартості кредиту для споживача, яка надається під час укладенням кредитного договору, таким, що порушує вимоги чинного законодавства; визнати недійсною зміну умов Договору кредиту - строку дії договору; визнати кредитний договір № CNCNAU00151385 від 07-08-2007 недійсним; стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що підставою визнання кредитного договору недійсним є порушення відповідачем ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», при укладанні кредитного договору не надано окремого документу щодо умов кредитування та детального розпису сукупної вартості кредиту та не повідомлення позивача про продовження строку дії договору. Зміна умов договору тягне за собою недійсність всього договору.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду повідомлений належним чином (а.с.21). До суду надали заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності (а.с.22) та заперечення на позов (а.с.23-27).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

07.08.07. між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» в особі Центрального відділення Чернігівського РУ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № CNCNAU00151385 (а.с.29-33).

Пунктом 7.1. Кредитного договору № CNCNAU00151385 передбачено, що Банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 07.08.2007 р. по 07.08.2014 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі «Кредит» у розмірі 23 830,75 дол. США (двадцять три тисячі вісімсот тридцять доларів 75 центів) на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію Предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 8906,45 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору; погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 456,16 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди, комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на валюто-обмінні операції, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Позивач, посилаючись на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка визнає недійсними умови договорів, що обмежують права споживача, зазначає про те, що банком були встановлені обовязкові для споживача умови, які ставлять його в тяжке та несправедливе становище в договірних зобовязаннях.

Згідно п.п. 3.1. п. 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10.05.2017 № 168 визначено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: - значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; - перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача про те, що при укладенні кредитного договору відповідач не надав йому інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не надав окремого письмового документу з детальним розписом сукупної вартості кредиту для споживача, інформацію про збільшення строку дії договору, додаткові нарахування та збільшення витрат по кредиту, є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підтвердив факт того, що він ознайомлений з умовами договору, зокрема з його вартістю, терміном, розписом сукупної вартості та з умовами кредитування, особисто підписавши кредитний договір № CNCNAU00151385 від 07.08.2007 року (а.с.29-33) та анкету-заяву від 23.07.2007 року (а.с.34-35), що дає підстави вважати, що позивач отримав повну інформацію щодо умов кредитування, був повністю з нею обізнаний та погодився з запропонованими умовами, оскільки позивач їх виконував шляхом сплати періодичних платежів, тому суд вважає, що ПАТ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 всю необхідну інформацію та жодним чином не б порушило його права як споживача. Щодо посилання позивача на те, що відповідач повинен був надати йому окремий письмовий детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, то судом встановлено, що кредитним договором № CNCNAU00151385 від 07.08.2007 року в п. 7.1. чітко визначені загальну сума кредиту 23 830,75 доларів США, та встановлено щомісячний платіж у сумі 456,16 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди, комісії, що не суперечить вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, позивач ставить у позові вимоги щодо визнання недійсною зміну умов Договору кредиту - строку дії договору та визнання кредитного договору № CNCNAU00151385 від 07-08-2007 недійсним в цілому.

Відповідно до п. 7, 8 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши позивачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість.

Слід зазначити, що як на підставу визнання недійсною зміну строку дії кредитного договору, ОСОБА_1 посилається на розрахунок заборгованості за період з 07.08.2007 року по 14.01.2015 року і вказує, що таким чином відповідач продовжив строк дії кредитного договору, однак вказана обставина не може вважатися зміною строку договору, а лише визначає суму заборгованості за кредитом станом на певну дату, оскільки зобовязання за кредитним договором позивачем не виконано.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 57-61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 654 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

Вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. А. Косач