Справа № 128/616/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08.07.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Свистун Н.Л.

та учасників процесу:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Іваненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про зміну дати звільнення, зобов'язання внести зміни до трудової книжки, стягнення коштів за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Діпрозв`язок» про повернення трудової книжки, стягнення коштів у зв'язку з невиконанням судового рішення, за відпустку, за вимушений прогул через затримку трудової книжки, за недоврахування пенсії, компенсації моральної шкоди та інфляційних збитків. В подальшому позовні вимоги зменшив та уточнив (а.с.70-74, 120).

Уточнена позовна заява мотивована тим, що 02.06.2015 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/4727/14-ц відповідача зобов'язано звільнити позивача з роботи на підставі ч.3 ст.8 КЗпП України з 20.05.2013 року; стягнуто оплату відпускних, вихідну допомогу, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 21.07.2015 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Вінницького районного суду скасовано, у задоволенні позову позивача відмовлено. 20.01.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року скасовано, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року залишено в силі. 06.04.2016 року постановою Верховного Суду України в задоволенні заяви відповідача про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 20.01.2016 року відмовлено. 17.05.2016 року рекомендованим листом позивач отримав наказ відповідача про звільнення від 13.04.2016 року № 98/к та трудову книжку. Зазначеним наказом його звільнено з роботи з 20.05.2013 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, наказано бухгалтерії, згідно резолютивної частини рішення суду від 02.06.2015 року, на підставі постанови відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 06.04.2016 року (ВП № 50734168) про відкриття виконавчого провадження, здійснити усі виплати, присуджені судовим рішенням. Однак, при звільненні позивача з роботи відповідачем знову було порушено законодавство України про працю, а саме: 1) ч.4 ст.235 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; 2) п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, у відповідності до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції; 3) ч.1 ст.47 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; 4) статтю 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи, що вина роботодавця при незвільненні позивача з роботи доведена судовим рішенням, прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки є вимушений, що дозволяє застосувати ч.4 ст.235 КЗпП України. Днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки, раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним (п.2.10 Інструкції). Трудову книжку позивачу було повернуто лише 17.05.2016 року (згідно відмітки на поштовому конверті). Окрім того, до цього часу позивачу, як працюючому, не оформляли субсидію, не переоформляли та не індексували пенсію, з якої ще і знімали 16,5 відсотків нарахованих пенсійних коштів, як працюючому. Рішеннями Вінницького районного суду Вінницької області по справах № 203/180/12-ц, № 1359/13-ц та № 128/4727/14-ц доведені порушення трудових прав позивача відповідачем, в тому числі і те, що затримка видачі трудової книжки відбулася з вини роботодавця. Можливості отримання трудової книжки позивач не мав, незважаючи на усі його можливі спроби її забрати, через це виник вимушений прогул, так як він не міг працевлаштуватись ні на яку роботу. Доказів, що підтверджують факти неможливості працевлаштування без трудової книжки, а також заподіяння йому моральної шкоди, є безліч - від звернень до відповідача, відмов роботодавців, звернень до різних інстанцій (лікарня, МВС, ДВС) до судових справ. За наведених обставин позивач вимушений захищати свої порушені права у судовому порядку. Станом на 17.05.2016 року кількість днів затримки трудової книжки та вимушеного прогулу становить 735 днів. Розрахунок робочих днів з 20.05.2013 року по 17.05.2016 року здійснено на підставі листів Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013-2016 роки. Так, у відповідності до листа від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 кількість робочих днів з 20 травня по 31 грудня 2013 року склала: травень - 10 днів + червень - 18 днів + липень - 23 дні + серпень - 21 день + вересень - 21 день + жовтень - 23 дні + листопад - 21 день + грудень - 22 дні, всього 159 робочих дні. У відповідності до листа від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 кількість робочих днів у 2014 році склала 251 робочих дні. У відповідності до листа від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 кількість робочих днів у 2015 році склала 251 робочих дні. У відповідності до листа від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 кількість робочих днів з 01 січня 2016 року по день отримання трудової книжки - 17 травня 2016 року склала: січень - 19 днів + лютий - 21 день + березень - 22 дні, + квітень - 21 день + травень - 9 днів, всього 74 робочих днів. Таким чином, термін затримки трудової книжки складає (159 + 251 + 251 + 74) = 735 дні. Розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2016 року у справі № 128/4727/14-ц складає 124,65 грн. Отже, розмір середньої заробітної плати за час затримки трудової книжки і вимушений прогул, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає (735x124,65) = 91617 (дев'яносто одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 75 коп. Внаслідок порушень відповідачем законних прав позивача на вчасне отримання належних йому заробітної плати, виплат та трудової книжки він одержав матеріальну та моральну шкоду, морально-психологічну травму, сильний нервовий стрес, зазнав душевних страждань, принижені були його честь і гідність, а також ділова репутація. Негативні емоції і переживання призвели до погіршення його здоров'я, порушився нормальний природній ритм його життя. Все це призвело також до порушення і втрати нормальних життєвих зв'язків та стосунків з оточуючими людьми, а це вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. В позові позивач також зазначає, що він постійно знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, його самопочуття та психологічний стан значно погіршилися. Його постійно переслідують думки про вчинені порушення відповідачем щодо нього, що в свою чергу, призводить до його роздратованості, до замикання в собі та своїх проблемах, а відповідно погіршує його відносини з оточуючими його людьми, його близькими та рідними. Він вимушений судитись, витрачати свій час, нерви, кошти на ліки, на те, щоб поновити свої порушені права, це потребує від нього додаткових, непередбачених раніше зусиль. Внаслідок захворювання, що стало хронічним, позивач відчуває фізичні та душевні страждання, які виникають у зв'язку з характером хвороби. В уточненому позові він також зазначає про те, що його право є незахищеним, порушене та не відновлено тривалий час, а отже, є підставою для відшкодування моральної шкоди, як похідної позовних вимог, яку позивач оцінює в розмірі 5 000 грн. В зв'язку з зазначеним позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити дату звільнення його з роботи з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» з 20 травня 2013 року на день повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року; зобов'язати відповідача внести зміни до його трудової книжки про дату звільнення з 20 травня 2013 року на 17 травня 2016 року; стягнути з відповідача на його користь кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу в розмірі 91617,75 грн. з дня звільнення з роботи, тобто з 20 травня 2013 року, по день повернення трудової книжки 17 травня 2016 року, а також просить стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати по оплаті послуг адвоката.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суду пояснив, що в порушення вимог законодавства його не було звільнено 20.05.2013 року, трудову книжку йому не повернули, кошти при звільненні не виплатити, в зв`язку з чим він вимушений був подавати позови до суду. Трудову книжку йому повернули лише 17.05.2016 року, про що свідчить штапм на поштовому конверті. Особа вважається звільненою в день повернення трудової книжки, тому він просить змінити дату його звільнення з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року та стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу. Діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Без трудової книжки він не міг влаштуватися на роботу, не міг оформити субсидію, так як вважався працюючим пенсіонером, хоч він і не був звільнений, але в пенсійний фонд відповідач подавав відомості про його зарплату лише нулі, так як він вважався працюючим пенсіонером пенсійним фондом з нього відраховували 16,5%. Він вимушений судитись, витрачати свій час, нерви, кошти на ліки, на те, щоб поновити свої порушені права, це потребує від нього додаткових, непередбачених раніше зусиль.

Представник відповідача за довіреністю Іваненко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, оскільки позивач до них за трудовою книжкою не звертався. На виконання рішення суду 18.04.2016 року йому поштою було надіслано наказ про звільнення з роботи з 20.05.2013 року та повернуто трудову книжку. Позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. За даних підстав просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Крім того, попередньо через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо уточненої позовної заяви ОСОБА_1, відповідно до яких він не визнає позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки трудової книжки та про стягнення моральної шкоди. Свою позицію мотивує тим, що з аналогічними позовними вимогами ОСОБА_1 вже звертався до Вінницького районного суду Вінницької області - цивільна справа №128/1539/13-ц (головуюча - суддя Гриценко І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди і інші вимоги. Рішенням від 03.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «Діпрозв'язок» заборгованість по заробітній платі в сумі 9896,85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12396,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» в дохід держави судовий збір в розмірі 458,80 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року рішення суду першої інстанції було змінено, а саме: стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5988,78 грн., моральну шкоду 1500,00 грн. та витрати 1000,00 грн. на правову допомогу, а всього 8488,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» в дохід держави 243,60 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року набуло чинності 21.01.2014 року. Цивільна справа № 128/4727/14-ц (головуюча - суддя Ганкіна І.А.) за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про зобов'язання звільнити з роботи шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку при звільнення за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди: рішенням суду від 02.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: поновлено строк звернення до суду ОСОБА_1; зобов'язано ПрАТ «Діпрозв'язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 відпускні в розмірі 3365,55 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 9195,78 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату за час затримки розрахунку в розмірі 62200,35 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн., в стягненні решти сум по позовним вимогам відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року рішення першої інстанції від 02.06.2015 року скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року скасовано, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року залишено в силі. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року набрало законної сили 20.01.2016 року. Не погоджуючись з рішенням касаційної інстанції, представником відповідача була подана заява про перегляд судового рішення касаційної інстанції від 20.01.2016 року в межах строку, передбаченого ЦПК. Постановою Верховного Суду України від 06.04.2016 року в задоволенні заяви про перегляд судового рішення було відмовлено. За період з травня 2013 року по червень 2016 року, на момент подання пояснень до суду, позивач до відповідача, профспілкового комітету ні усно, ні письмово не звертався з приводу виконання рішення суду від 02.06.2015 року, яке набрало законної сили 20.01.2016 року, повернення трудової книжки та інших питань. Тобто неправдиві твердження позивача, що він доклав максимум зусиль забрати свою трудову книжку, звертався до відповідача з приводу звільнення з травня 2013 року по червень 2016 року та по різних інстанціях. За 2013- 2014 роки відповідач неодноразово звертався до позивача письмово з проханням з'явитися на своєму робочому місці, але всі звернення були проігноровані, цей факт неодноразово встановлювався судами попередніх інстанцій. На виконанні у Відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий документ за ВП № 50734168 (старший державний виконавець Гуріна Є.П.) про стягнення заборгованості з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 Виконавчий документ за вказаними виконавчими провадженнями було видано на підставі рішення Вінницького районного суду від 02.06.2015 року, яке набрало законної сили 20.01.2016 року, у цивільній справі № 128/4727/14-ц. Пунктом 2 постанови державного виконавця від 05.11.2014 року ПрАТ «Діпрозв'язок» зобов'язано добровільно виконати рішення суду до 12.04.2016 року. Разом з тим, вказана постанова державного виконавця була направлена Товариству лише 11.04.2016 року (витяг з сайту Укрпошта, копія конверту є в матеріалах справи). Власне до ПрАТ «Діпрозв'язок» постанова про відкриття ВП надійшла тільки 13.04.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Товариства (копія постанови є в матеріалах справи). Таким чином, в силу несвоєчасного одержання документів виконавчого провадження ПрАТ «Діпрозв'язок» було позбавлене можливості скористатися правами, наданими йому згідно Закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача, керуючись ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», повідомив державного виконавця про повне самостійне виконання рішення Вінницького районного суду Винницької області від 02.06.2015 року, на підтвердження якого боржнику було видано наступні документи: 1. Платіжне доручення № 5033 від 14.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 39 261,68 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168; 2. Платіжне доручення № 5034 від 15.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 42 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168. (копії платіжних доручень є в матеріалах справи). Всього разом: 81261,68 грн. Окрім цього, відповідно до резолютивної частини рішення суду від 02.06.2015 року керівництвом Товариства було видано Наказ № 98/к від 13.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з 20.05.2013 року» (копія наказу є в матеріалах справи). Таким чином, ПрАТ «Діпрозв'язок» було повністю та у встановлений законом строк самостійно виконано рішення суду від 02.06.2015 року в повному обсязі і вимоги виконавчого документа за виконавчим провадженням. 18.04.2016 року ОСОБА_1 відповідно до його заяви «Про відпустку та звільнення» від 22.04.2013 року цінним листом на адресу: 23223, Вінницька область, Вінницький р-н, село Зарванці, вул. Пирогова, буд. 6 був надісланий оригінал трудової книжки, копія наказу про звільнення та копії платіжних доручень про перерахування коштів на виконання рішення суду від 02.06.2015 року (копії поштових документів є в матеріалах справи). Документи надійшли до поштового відділення, де мешкає позивач, 20 квітня 2016 року, але позивач навмисно забрав цінний лист тільки 17 травня 2016 року, так він вже робив неодноразово з метою незаконного збагачення за рахунок державного підприємства. Враховуючи викладене, позивач зловживає своїм правом на звернення до суду. Постійно за один і той же період з 2010 року по 2013 рік звертається до Вінницького районного суду Вінницької області з майже аналогічними позивними вимогами. Вини відповідача, що позивач своєчасно не забрав документи та не виявив ніякого бажання самостійно забрати свою трудову книжку, немає. Рішення від 02.06.2015 року, за яким вирішено звільнення позивача провести з 20 травня 2013 року, набрало законної сили, тому позивач не має законних підстав змінювати дату звільнення з тих самих підстав та заявляти ту саму позовну вимогу. Вини відповідача в неправомірних діях позивача немає, враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», що не заперечується відповідачем.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року у цивільній справі № 128/1539/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди та інші вимоги, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «Діпрозв'язок» заборгованість по заробітній платі в сумі 9896,85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12396,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» в дохід держави судовий збір в розмірі 458,80 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с.42-43).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року було змінено, а саме: стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5988,78 грн., моральну шкоду 1500,00 грн. та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 8488,78 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» в дохід держави 243,60 грн., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с.44-47).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року (т.1 а.с.93, 208).

Таким чином, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року набуло чинності 21.01.2014 року.

На підставі вказаного рішення Вінницьким районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 128/1539/13-ц, що підтверджується його копією (т. 1 а.с. 79).

На підставі вказаного виконавчого листа за № 128/1539/13-ц 22.05.2014 року відділом ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 43402483, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.80).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року по справі № 128/4727/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про зобов'язання звільнити з роботи шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: поновлено строк звернення до суду ОСОБА_1; зобов'язано ПрАТ «Діпрозв'язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 відпускні в розмірі 3365,55 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 9195,78 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 оплату за час затримки розрахунку в розмірі 62200,35 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн., в стягненні решти сум по позовним вимогам відмовлено, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с.48-52).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, що підтверджується копією вказаного рішення (т.1 а.с.53-59).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року скасовано, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року залишено в силі, що підтверджується копією вказаної ухвали (т.1 а.с.60-62).

Таким чином, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року набрало законної сили 20.01.2016 року.

Не погоджуючись з рішенням касаційної інстанції, представником відповідача була подана заява про перегляд судового рішення касаційної інстанції від 20.01.2016 року в межах строку передбаченого ЦПК. Постановою Верховного Суду України від 06.04.2016 року в задоволенні заяви про перегляд судового рішення було відмовлено (т.1 а.с.158-169, 170-174).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 06.04.2016 року, на підставі заяви стягувача про примусове виконання, було відкрито виконавче провадження № 50734168 з виконання виконавчого листа № 128/4727/14-ц, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області від 19.02.2016 року, про стягнення з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 81261,68 грн. та встановлено строк самостійного виконання вказаної постанови до 12.04.2016 року, що підтверджується її копією (т.1 а.с.155).

Вказана постанова державного виконавця була направлена ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» лише 11.14.2016 року, що підтверджується копією конверту (т.1 а.с.156) та витягом з сайту Укрпошта (т.1 а.с.157).

З копії наказу ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» № 98/к від 13.04.2016 року вбачається, що вказаним наказом наказано: 1) звільнити з роботи ОСОБА_1, провідного інженера з охорони праці, служби з охорони праці № 07, з 20 травня 2013 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України; 2) бухгалтерії згідно резолютивної частини рішення суду від 02.06.2015 року на підставі постанови відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 06.04.2016 року (ВП № 50734168) «Про відкриття виконавчого провадження» здійснити наступні виплати ОСОБА_1 через розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, а саме: компенсацію за 27 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки в розмірі 3365,55 грн.; вихідну допомогу в сумі 9195,78 грн.; оплату за час затримки розрахунку за 499 днів в сумі 62200,35 грн.; моральну шкоду частково в сумі 1000 грн.; судові витрати за послуги адвоката в сумі 5500 грн.; 3) відділу кадрів та діловодства надіслати поштовим відправленням ОСОБА_1 за адресою: 23223, Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, вул. Пирогова, 6, яка вказана у виконавчому листі № 128/4727/14-ц від 19.02.2016 року, наступні документи: копію наказу про звільнення, платіжні доручення про перерахунок коштів на користь ОСОБА_1 через відділ ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, трудову книжку ОСОБА_1 (підстава: заява ОСОБА_1 від 22.04.2013 року; постанова відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 06.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50734168) (т.1 а.с.150, т.2 а.с.77-78).

Факт виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року підтверджується копіями платіжних доручень № 5033 від 14.04.2016 року, № 5034 від 15.04.2016 року (т.1 а.с.151, 152); описом вкладення у цінний лист (з описом поштового відправлення) (т.1 а.с.153); копією супровідного листа ПрАТ «Діпрозв'язок» за № 323/03 від 18.04.2016 року, адресованого ОСОБА_1 (т.1 а.с.154).

17.05.2016 року ОСОБА_1 особисто отримав у поштовому відділенні оригінал трудової книжки, копію наказу про звільнення, копії платіжних доручень про перерахування коштів, що підтверджується поштовим повідомленням (т.2 а.с.6, 89) та копією конверту (т.2 а.с.75).

З копії книги реєстрацій трудових книжок співробітників, які приймаються на роботу в ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», вбачається, що під порядковим № 3425 ОСОБА_1 значиться як провідний інженер з охорони праці в структурному підрозділі № 07, в графі «дата прийому або заповнення трудової книжки чи вкладиша до неї» зазначена дата «02.01.2013 року» (т.2 а.с.33-45).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що його було звільнено з ПрАТ «Діпрозв'язок» 20.05.2013 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України (наказ № 98/к від 13.04.2016 року) (т.2 а.с.76).

Ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 20.01.2016 року та від 09.02.2016 року позовні заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок», де ставились в тому числі й позовні вимоги щодо повернення трудової книжки, були визнані неподаними та повернуті позивачу (т.1 а.с.95, 96).

Позивачем, як доказ звернення до відповідача з вимогою про повернення трудової книжки, надано копію листа від 07.01.2014 року, який, як він зазначає, був направлений на адресу відповідача електронною поштою (т.1 а.с.209).

Відповідно до довідки, виданої головою профспілкового Комітету ПрАТ «Діпрозв'язок» від 19.04.2016 року, ОСОБА_1 з квітня 2013 року по 19 квітня 2016 року ні усно, ні письмово зі скаргами, заявами до профспілкового комітету ПрАТ «Діпрозв'язок», комісії з трудових спорів не звертався. Комісія з трудових спорів не функціонує з 2013 року (т.1 а.с.175).

Згідно довідки № 09/02, виданої ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» 20.04.2016 року, ОСОБА_1 станом на 20 квітня 2016 року не являється співробітником ПрАТ «Діпрозв'язок», оскільки звільнений з 20.05.2013 року (наказ № 98/к від 13.04.2016 року) на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року. З квітня 2013 року по 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 з заявами, скаргами, листами ні усно, ні письмово до ПрАТ «Діпрозв'язок» не звертався (т.1 а.с.176).

З копій листів Голови Правління ПрАТ «Діпрозв'язок» за № 963/02 від 16.11.2015 року та № 837/02 від 07.10.2015 року, адресованих ОСОБА_1, вбачається, що керівництво ПрАТ «Діпрозв'язок» зверталось до останнього з проханням надати пояснення щодо відсутності його на робочому місці з 24.04.2013 року по 16.11.2015 року та з 24.04.2013 року по 07.10.2015 року (т.1 а.с.177, 178).

Відповідно до копії штатного розпису ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» від 03.07.2012 року посадовий оклад інженера з охорони праці № 07 становить 1930 грн. (т.2 а.с.7-16).

Згідно копії штатного розпису ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на 2014 рік від 31.12.2013 року посадовий оклад провідного інженера з охорони праці № 07 становить 2580 грн. (т.2 а.с.17-23).

Відповідно до копії штатного розпису ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на 2015 рік від 30.12.2014 року посадовий оклад провідного інженера з охорони праці № 07 становить 2580 грн. (т.2 а.с.24-30).

Згідно копії штатного розпису ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на 2016 рік від 30.12.2013 року посадовий оклад провідного інженера з охорони праці № 07 становить 2580 грн. (т.2 а.с.31-32).

Згідно копії розрахункового листа за 2011 рік заробітна плата ОСОБА_1 за 2011 рік нарахована в розмірі 30801,7 грн. (т.2 а.с.47); згідно копії розрахункового листа за 2013 рік заробітна плата ОСОБА_1 за 2013 рік нарахована в розмірі 3413,14 грн. (т.2 а.с.48); згідно копій розрахункових листів за 2014 та 2015 роки заробітна плата ОСОБА_1 за цей період не нарахована в зв'язку з відсутністю його на робочому місці без поважних причин (т.2 а.с.46, 49).

Відповідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Частиною 6 статті 235 Кодексу законів про працю України та пунктом 4.1 зазначеної Інструкції передбачено, що в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як зазначено в позовній заяві та пояснив позивач в судовому засіданні, він намагався працевлаштуватись на іншу роботу, в чому йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю трудової книжки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення з роботи після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, але наказ про звільнення позивача було видано лише 13.04.2016 року, тобто майже через три роки, а трудову книжку позивач отримав лише 17.05.2016 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, в якому відповідачем було направлено позивачу копію наказу про звільнення та трудову книжку.

За вказаних обставин доводи позивача про те, що відповідач не повернув йому трудову книжку відповідно до зазначених у законодавстві строків, є обгрунтованими і такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу днем звільнення працівника вважається день видачі трудової книжки.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що керівництво ПрАТ «Діпрозв'язок» свідомо не звільняло позивача з роботи на протязі всіх цих років, він вважався працюючим, але на роботу він не ходив, тому заробітна плата йому не нараховувалася. Представником відповідача не заперечується той факт, що позивач написав заяву про звільнення, але в подальшому він до відповідача не звертався та не просив повернути йому трудову книжку, тому наказ про звільнення не виносився. Лише після рішення суду відповідачем було винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи та йому було повернуто трудову книжку. Представником відповідача також не заперечується, що позивачу не надсилалося попередження про можливість бути звільненим за прогул, якщо він не з`явиться на роботу, що відповідно до трудового законодавства могло бути здійснено відповідачем ще в 2013 році.

Тобто, відповідачем визнається факт порушення трудового законодавства, що призвело до порушення конституційних прав позивача.

Таким чином, оскільки позивач отримав трудову книжку лише 17.05.2016 року, тому його вимоги про зміну дати звільнення є обґрунтованими та законними.

Згідно роз'яснення, викладеного у п.32 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно зі ст.235 КЗпПУкраїни оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п.8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Згідно копії довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат) № 61, виданої ПрАТ «Діпрозв'язок» від 12.11.2014 року, середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (доход) обчислюється шляхом ділення сумарної заробітної плати (графа 3+графа 4), гривень, на кількість робочих днів та становить 124,65 грн. (т.2 а.с.66).

Таким чином, оскільки з 20.05.2013 року - з дати звільнення згідно наказу про звільнення по 17.05.2016 року - по день отримання трудової книжки минуло 735 дні, то вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за цей період в розмірі 91617,75 грн. (735 дні х 124,65 грн.) також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Також, у відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 згаданої Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного суду України за № 4 від 31.03.1995 року).

Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що діями відповідача щодо вчасного неповернення трудової книжки позивачеві спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, спричинених порушенням його конституційного права на працю, втраті нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з цим, неможливістю працевлаштуватися в іншому місці, однак суд вважає необґрунтовано завищеною заявлену позивачем компенсацію моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати вимоги розумності і справедливості.

Тому, враховуючи глибину душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, справедливості та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди є 3000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.79 ЦПК України до судових витрат, крім інших, відносяться судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 30.06.2016 року ОСОБА_1 адвокату Палій Т.Г. за надання правової допомоги в суді було сплачено 5000 грн. (т.2 а.с.118).

Згідно акта № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 30.06.2016 року адвокат Палій Т.Г. надавала такі послуги ОСОБА_1: консультація з трудового спору у зв'язку із звільненням з роботи щодо зміни дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки трудової книжки, стягнення моральної шкоди - 1 год. 30 хв. - 800 грн.; ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 128/616/16-ц - 1 год. - 500 грн.; складання позовної заяви із зменшеними позовними вимогами - 5 год. - 2200 грн.; участь у судових засіданнях - 2 год. - 1000 грн. Вартість виконаних робіт складає 4500 грн.

Суд, враховуючи затрати часу роботи адвоката Палій Т.Г., пов'язаної з наданням правової допомоги ОСОБА_1 під час розгляду даної справи, не приймає до уваги, що адвокат Палій Т.Г. приймала участь в судових засіданнях - 2 години, оскільки згідно матеріалів даної справи остання участі в жодному судовому засіданні не приймала, тому на користь позивача підлягає стягненню 4350 грн. судових витрат за надання правової допомоги (40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 580 грн. х на 7,5 год. = 4350 грн.).

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 916,18 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.47, 116, 235, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників»,Постановою Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», ст.ст.3, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» з 20 травня 2013 року на день повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року.

Зобов'язати відповідача Приватне акціонерне товариство «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про дату звільнення з «20 травня 2013 року» на «17 травня 2016 року».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за період з 20 травня 2013 року по день повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року в розмірі 91617 (дев`яносто одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 75 коп. з відрахуванням всіх належних виплат на обов`язкові платежі та збори.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 4350 (чотири тисячі триста п`ятдесят) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь держави судовий збір в розмірі 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 18 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська