ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/339/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни про зобов`язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 22.12.2009 року. Зазначає про те, що 22.12.2009 було укладено Договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 кошти в сумі 1 495 805 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 22.12.2009 року було укладено Договір іпотеки, за яким Іпотекодавець (ОСОБА_4) передав в іпотеку іпотекодержателю (ОСОБА_2) квартиру АДРЕСА_1. Згодом, Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 41287729. 03.02.2014 року державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

19.09.2016 заявник звернувся до державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. з клопотанням від 15.09.2016 року про зняття арешту з предмету іпотеки. Однак, з моменту звернення з клопотанням та до сьогоднішнього часу, жодних дій щодо зняття арешту з предмета іпотеки не здійснено, відповіді про задоволення клопотання або відмову в його задоволені не надано.

Звертає увагу на те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави накладення арешту на майно боржника, яке передано боржником в іпотеку, оскільки дані дії державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві унеможливлюють реалізацію ним як іпотекодержателем права задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна шляхом позасудового врегулювання.

Заявник зазначає, що бездіяльність державного виконавця обмежує його права як іпотекодержателя, оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці. Але, в даному випадку, враховуючи, що державним виконавцем до цього часу не задоволено його вимоги про зняття арешту з іпотечного майна, він обмежений в цьому праві через наявність накладеного арешту.З огляду на викладене, звернувся до суду зі скаргою та просив суд її задовольнити.

В судове засідання заявник не з'явився, надав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направив. Будь-яких заперечень по скарзі не надав.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, в рамках ВП № 41287729, 03.02.2014 року ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було винесено Постанову про арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 22.12.2009 року.

Встановлено, що 22.12.2009 було укладено Договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 кошти в сумі 1 495 805 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Києва на день укладення договору складало 130 070,00 доларів США.

Для забезпечення виконання Договору позики від 22.12.2009 року було також укладено Договір іпотеки від 22.12.2009 року, за яким Іпотекодавець (ОСОБА_4) передав в іпотеку іпотекодержателю (ОСОБА_2) квартиру АДРЕСА_1. За даним Договором іпотеки Іпотекодержателем являється ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Правовий аналіз норм, що регулюють іпотеку свідчить, що іпотека, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки від 22.12.2009 року, у разі невиконання Іпотекодавцями зобов'язань за основним договором або цим договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», в тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця.

Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм та договору іпотеки від 22.12.2009 дає підстави для висновку, що ОСОБА_2, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці.

Разом з цим, він обмежений в цьому праві через наявність накладеного арешту на це майно.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 41287729 щодо виконання рішення суду про стягнення боргу, при відсутності рішення суду та виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке передано боржником в іпотеку, оскільки дані дії державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем права задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в порядку, передбаченому за умовами договору іпотеки від 22.12.2009. Відповідна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.09.2014 року у справі № К/800/34052/14; в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення вимог заявника про зобов`язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровну зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 22.12.2009 року.

Керуючись ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни - задовольнити.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровну зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 22.12.2009 року

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА