Справа № 219/2817/16-ц
Провадження № 2/219/1890/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Шевченко Л.В.
при секретарі судового засідання - Брагіній М.В.,
сторони по справі не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Парасковіївка, вул. Первомайська, 5/80. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу на підставі договору купівлі - продажу квартири від 11 липня 2008 року належить квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі зі згоди позивача був зареєстрований її чоловік відповідач ОСОБА_2 На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. З листопада 2010 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, відповідач переїхав на інше місце проживання. Відповідач в спірній квартирі не проживає з листопада 2010 року, місце його проживання позивачу не відоме. Крім того, згідно рішення Артемівського міськрайонного суду від 27.01.2016 року відповідач був позбавлений батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ухилення від виконання обовязків відносно виховання дитини та її утримання, не підтримує з нею зв'язок з 2010 року. Таким чином відповідач фактично проживає у іншому місці, залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача. Особистих речей відповідача у спірній квартирі немає, знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 не може зберігати за собою право користування житлом, оскільки не є членом її родини. Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до суду, оскільки порушуються її права власника квартири та утворює перепони в її користуванні.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 до судового засідання не зявилися. 08.07.2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій просив розглядати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судовому засіданні 15.06.2016 року позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що на придбання квартири їй надавали кошти її бабуся та дідусь, її колишній чоловік матеріально їй не допомагав в цьому, а тим більш, після розірвання шлюбу, як їй стало відомо, він вдруге одружився.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою його реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.
З огляду на викладене, оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11.07.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської нотаріальної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (арк.с.7), продавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а покупець ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно КП «Артемівське БТІ» (№ 21300669) від 17.12.2008 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Парасковіївка, вул. Первомайська, 5/80 на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2008 року (арк.с.8).
Як вказує позивач, 17.12.2005 року позивач ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_8) ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується печаткою про реєстрацію шлюбу у паспорті позивача (серія ВК 222035, аркс.с.50). Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (арк.с.11).
Згідно інформації, наданої Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у актовому запису про шлюб № 615 від 17.12.2005 року, складеного на громадянина ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зроблена відмітка про розірвання шлюбу згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2011 року у справі № 2-963-2011, свідоцтва про розірвання шлюбу з 27.07.2010 року не видаються (арк.с.66).
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно свідоцтва про народження серії І-НО № 079570, виданого Виконкомом Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області 01.07.2006 року (арк.с.13).
Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 27.01.2016 року ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.12).

Згідно довідки Парасковіївської сільської ради № 503 від 24.03.2016 року, за адресою: с. Парасковіївка, вул. Первомайська, 5/80, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.10).

Відповідно акту ОСББ «Первомайська, 5» від 21.03.2016 року, була проведена перевірка паспортного режиму квартири № 80 жилого будинку № 5 по вул. Первомайська, та встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Однак ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає з листопада 2010 року, його особистих речей в квартирі немає (арк.с.9).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судовому засіданні 15.06.2016 року пояснили, що вони є бабусею та дідусем позивача ОСОБА_1. Пояснили, що ОСОБА_2, колишній чоловік її онучки, не живе в квартирі вже 6 років, як правнучці виповнилося 4 роки, він поїхав. Раніше кодувався від алкоголізму, знають, що тоді він поїхав до батька в м. Попасне Луганської області. Від колишніх знайомих вони дізналися, що в 2012 році він одружився та шлюб зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4. Також пояснили, що ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав, оскільки він не приймав участі у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації, за адресою: Донецька область, Артемівського району, с. Парасковіївка, вул. Первомайська, 5/80, з листопада 2010 року не проживає.

В силу вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До позовів про поділ майна бувшого подружжя застосовується позовна давність у три роки (ст.72 ч.2 СК України).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 не звертався до суду з приводу поділу квартири АДРЕСА_2, договору про порядок поділу майна суду не надано, шлюб розірвано в 2011 році.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 60, 63, 70 СК України, ст. 150 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 321, 368, 372, 391, 405 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, АДРЕСА_3.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 08.07.2016 року. Вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 08.07.2016 року.

Повне рішення оформлено та підписано 13.07.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Шевченко