Провадження № 22ц/784/1492/16 Суддя першої інстанції Закревський В.І.
Справа№484/1452/16-ц
Категорія 30 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Гавор В.Б.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (надалі ДВС) про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДВС про стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області на його користь з ОСОБА_3 стягнуто 15 4073.22 грн. Відповідач вже більше ніж чотири роки ухиляється від виконання рішень суду та його працівники постійно проявляють недбалість щодо виконання цих судових рішень, незважаючи на те, що боржник має у власності вартісне нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 60 000 грн., спричинену йому відповідачем внаслідок невиконання судових рішень на його користь.

ДВС не визнало позовних вимог, пославшись на те, що державними виконавцями було вжито всіх необхідних заходів спрямованих на примусове виконання виконавчих документів суду. Позивачем жодного разу не оскаржувалися дії державних виконавців щодо визнання їх неправомірними.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2016 року, в якому ухвалою того ж суду від 17 червня 2016 року виправлені описки, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, слід виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 1 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавця, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України. Державний виконавець, який завдав шкоди, повинен притягуватися до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

До предмета доказування у справах про відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем, належать факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконання вимог виконавчого документа, виникнення шкоди, причинного звязку між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця та виникнення шкоди, вини (у формі умислу або необмеженості).

Обовязок довести неправомірні дії (бездіяльність) державного виконавця, виникнення шкоди та причинного звязку між ними, виходячи із загальних правил розподілу обовязку доказування, визначених ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно рішень Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2012 року та 7 березня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто відповідно: борг за договором розписки в сумі 47 450.54 грн. і борг у розмірі 92 680.52 грн. та несплачені проценти за користування позикою у розмірі 13 942.16 грн. (а.с. 4-5).

Виконавчі листи для примусового виконання вказаних судових рішень, видані місцевим судом 22 березня та 11 вересня 2012 року (а.с.8-9).

На виконанні у ДВС перебувають виконавчі провадження про стягнення вказаних сум боргу за рішеннями суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, правильно виходив з того, що позивач не визначився які саме обставини призвели до тривалого невиконання судових рішень, в чому конкретно полягала бездіяльність державних виконавців, чи перебували саме діяння державних виконавців в причинному звязку з завданням позивачу моральної шкоди, а також якими діями чи бездіяльністю ДВС позивачу заподіяна моральна шкода, в чому полягає протиправність таких дій чи бездіяльності й не довів відповідними доказами передбачених законом мотивів для покладення на ДВС обовязку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди. При цьому позивач не визначився з особою, що за законом зобовязана відшкодовувати шкоду, не заявивши клопотання про залучення до участі у справі відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

За такого, суд першої інстанції підставно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з ДВС моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків місцевого суду не спростовують, а зводяться до незгоди позивача з цими висновками.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

ОСОБА_4