Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2547/14 головуючий у 1 інстанції Мінгазов Р.В.
провадження № 22-ц /778/3016/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом прокурора Запорізького району Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стіхія» про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акту, витребування та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акту, витребування та повернення земельної ділянки, а якому зазначав, що прокуратурою Запорізького району було проведено перевірку та встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної адміністрації від 03.03.2006 року № 14/33 було затверджено проект відведення земельної, ділянки загальною площею 4.8969 га (сіножаті) в оренду громадянам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження 06.04.2006 року між Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 31.05.2006 року за № 05.

Згідно п. 2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,8969 га, в тому числі: 4,8969 га - сіножаті.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 06.12.2006 року № 14/486 внесено зміни до розпорядження від 03.03.2006 року № 14/33 в частині площі земельної ділянки, а саме зменшено її загальну площу з 4,8969 га на 4,7263 га.

Зазначений договір оренди земельної ділянки 20.09.2010 року розірвано, про що Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність - 42 громадянам - земельні ділянки загальною площею 3.6541 га (сади) за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0.0871 га. для ведення садівництва.

На підставі розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 року №. 2/12 відповідачем ОСОБА_2 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 05.04.2007 року, однак прокурор вважає, що зазначене розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню.

Оскільки стороною - орендарем договору оренди земельної ділянки від 06.04.2006 року є ОСК «Козацька садиба», а не члени зазначеного кооперативу, членство ОСОБА_2, у кооперативі не є підставою для виникнення у останнього права користування спірною земельною ділянкою та на момент приватизації ОСОБА_2 остання у його користуванні не перебувала.

Прокурор вважає, що межі земельної ділянки, переданої розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 09.02.2007 № 2/12 у власність ОСОБА_2, до її передачі останньому, визначені не були.

Так, відповідно до проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСК «Козацька садиба» земельної ділянки загальною площею 4,8969 га, затвердженим розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2006 № 14/33 було сформовано єдину земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 площею 4.8969 га, частина якої (площею 3.6541 га) в подальшому була розподілена на 42 окремі.

Ні проект землеустрою, ні технічна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялися, та Запорізькою районною державною адміністрацією не затверджувались. Дозвіл на розробку проекту землеустрою або технічної документації Запорізькою райдержадміністрацією не надавався.

Розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 року № 2/12 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.0871 га є незаконним та підлягає скасуванню.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 05.04.2007 року у порушення ст., ст. 116, 118 ЗК України, та на підставі незаконного розпорядження, що є підставою для визнання його недійсним.

Позивач просив суд, визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09.02.2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.0871 га за рахунок, земель ОСК «Козацька садиба», розташованої за межами населених пунктів Долинської сільської ради, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку сепії НОМЕР_5, виданий ОСОБА_2 05.04.2007 року, скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку та витребувати у ОСОБА_3 та зобов'язати його повернути на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області зазначену земельну ділянку.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.02.2015 року в задоволенні позову прокурора Запорізького району Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року за апеляційної скаргою заступника прокурора Запорізької області вищевказане рішення суду було скасовано з ухваленням нового про часткове задоволення цього позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Запорізької області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно п.3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд безпідставно вважав дотриманим порядок приватизації земельної ділянки членом ОСК „Козацька садиба" ОСОБА_4.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2006 № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років/ т.1 а.с. 8 /.

На підставі вказаного розпорядження 06.04.2006 між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСК «Козацька садиба» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 31.05.2006 за № 05 / т.1 а.с.10-13 /.

Відповідно до пунктів 1, 7 вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 за рахунок земель запасу Долинської сільської ради Запорізького району, розташовану за межами населеного пункту.

Згідно п. 2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,8969 га, в тому числі: 4,8969 га - сіножаті.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 06.12.2006 № 14/486 внесено зміни до розпорядження від 03.03.2006 № 14/33 в частині площі земельної ділянки, а саме зменшено загальну площу земельної ділянки з 4,8969 га на 4,7263 га.

На виконання вказаного розпорядження 14.12.2006 між Запорізькою райдержадміністрацією та ОСК «Козацька садиба» укладено додатковий договір про доповнення та зміни до договору оренди земельної ділянки, яким пункт 2 договору оренди від 06.04.2006 викладений в наступній редакції: «в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,7263 га, в тому числі: 4,7263 га - сіножаті».

Пунктом 14 договору оренди земельної ділянки від 06.04.2006 передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва.

Вищезазначений договір оренди земельної ділянки 20.09.2010 розірвано, про що Запорізькою районною державною адміністрацією та ОСК «Козацька садиба» складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки / т.1 а.с.14 /.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га (сади) за рахунок земель обслуговуючого кооперативу «Козацька садиба», розташованих за межами населених пунктів Долинської сільської ради / т.1 а.с.15 /.

У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,0871 га для ведення садівництва.

На підставі розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 відповідачем 2 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3від 05.04.2007 року / т.1 а.с. 16 /.

Перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради Запорізького району, що підтверджено Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17 квітня 2014р. / т.1а.с.23-25 /.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до п. 12 р. X "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

В розпорядженні голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 №2/12 зазначено, що за рахунок земель ОСК «Козацька садиба» у власність громадян передаються земельні ділянки, які перебували у користуванні останніх з підстав їх членства у кооперативі.

Однак, відповідно до вимог частини 2 статті 126 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час прийняття розпорядження № 2/12 від 09.02.2007) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

З вищенаведеного вбачається, що оскільки стороною - орендарем договору оренди земельної ділянки від 06.04.2006 є ОСК «Козацька садиба», а не члени зазначеного кооперативу, членство ОСОБА_2 у кооперативі не є підставою для виникнення у останнього права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Натомість процедура приватизації земельних ділянок громадянами, зацікавленими в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, визначена ч.,ч. 6-11 ст. 118 ЗК України та передбачає формування земельної ділянки шляхом розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, розроблення проекту розпочинається з надання відповідною місцевою державною адміністрацією дозволу на його розроблення.

З матеріалів справи слідує, що на момент приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,0871 га, вона у його користуванні з визначенням меж земельної ділянки в натурі не перебувала.

Механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на момент прийняття розпорядження № 2/12 від 09.02.2007 визначав Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677.

Відповідно до п. 2 вказаного порядку, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли, зокрема, земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення.

Однак, перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, що підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17 квітня 2014 року, встановлено, що межі земельної ділянки, переданої розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 09.02.2007 № 2/12 у власність ОСОБА_2, до її передачі останньому, визначені не були.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСК «Козацька садиба» земельної ділянки загальною площею 4,8969 га, затвердженим розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2006 № 14/33 було сформовано єдину земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 площею 4,8969 га, частина якої (площею 3,6541 га) в подальшому була розподілена на 42 окремі земельні ділянки, до числа яких входить і спірна земельна ділянка.

Отже спірна земельна ділянка до її передачі у власність ОСОБА_2, в користуванні останнього з визначенням її меж та закріплення їх довгостроковими межовими знаками не перебувала, тому приватизація вказаної земельної ділянки мала здійснюватись із розробленням проекту землеустрою.

На момент винесення головою Запорізької райдержадміністрації розпорядження від 09.02.2007рку про безоплатну передачу земельних ділянок, не було розроблено ані проекту землеустрою, ані технічної документації із землеустрою, оскільки договір на її розроблення №15 укладено після винесення розпорядження, а саме 15.02.2007 року.

Щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, то ОСОБА_2 відповідно до оскаржуваного розпорядження від 09.02.2007 року, державного акта на право власності на земельну ділянку та інших документів, вказана земельна ділянка надавалась для садівництва, незважаючи на те, що відповідно до п.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного між Запорізькою райдержадміністрацією та ОСК «Козацька садиба» від 03.03.2006 року земельна ділянка виділена кооперативу не для садівництва, а для сіножатті.

Вказане також підтверджується довідкою про правовий статус земельної ділянки, виданою Запорізьким районним відділом земельних ресурсів 11.11.2005 року про те, що надана земельна ділянка відноситься до земель сіножатті. Вказану довідку було видано при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСК «Козацька садиба».

Згідно положень Земельного кодексу України у випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов»язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України, Постанову ВСУ від 15.05.2014 року у справі №6-35цс14)

Віднесення земель згідно до ст.20 ЗК до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядуванн відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677.

Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення.

За ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання(передачу) земельних ділянок громадянам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, можуть передаватися у власність та надаватися у користування для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, ведення фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби.

Абз.2 ч.5 ст. 20 ЗК України встановлює обов»язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного види використання, встановлених ст.,ст.31, 33-37 цього Кодексу.

Зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, визначеному ст.,ст. 20, 123 ЗК України (постанова ВСУ від 05.03.2013 року у справі №21-417а12).

Проте проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблявся, та Запорізькою районною державною адміністрацією не затверджувався. Дозвіл на розробку проекту землеустрою Запорізькою райдержадміністрацією не надавався, що підтверджується листами Запорізької районної державної адміністрації № 0993/05-25, № 0993/05-25/1 від 15.04.2014р., листом Головного управління Держземагентства у Запорізькій області № 10-8-0.3-1568/2-14 від 17.04.2014р. / т. 1 а.с. 25-27 / і є порушенням порядку безоплатної передачі земельних ділянок, встановленого ЗК України.

Крім того актом перевірки за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 17.04.2014 року встановлено, що відповідно до висновку начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Запорізької райдержадміністрації від 30.11.2005 року № 04/823 проект землеустрію щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСК „Козацька садиба" необхідно було узгодити із Запорізькою міською радою.

Згідно із висновком від 11.01.2006 року № 01/12/35 Запорізькій районний відділ земельних ресурсів вважав за можливе погодити проект відведення згідно висновку архітектурної служби. Відсутність такого погодження підтверджується пояснювальною запискою до проекту.

За генеральним планом м. Запоріжжя, розрахунковим терміном дії до 2025 року, затвердженим рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 року № 4 зазначена територія визначена як територія багатоквартирної каскадної забудови. Вищенаведене пітверджено листом диретора департаменту -головним архітектором міста від 10.04.2014 року № 1756 / т.1 а.с.28 /.

Тому використання зазначених земельних ділянок для садівництва на підстав розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 09.02.2007 року № 2/12 суперечить вимогам ст.118 Земельного кодексу та ДБН 360-92"Планування та забудова міских і сельських поселень".

Отже розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0871 га, за яким останньому надано у власність земельну ділянку з земель державної власності без розроблення проекту землеустрою щодо відведення землі, що є обов"язковим при не- визначеності меж земельної ділянки в натурі та при зміні цільового призначення землі не відповідає вимогам норм ст..ст. 20, 21, 116, 118, 155 Земельного Кодексу України, Порядку розроблення проектів землеустрію щодо відведення земельних ділянок № 667 від 26.05.2004 року, внаслідок чого воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-35цс14 від 14.05.2014 року та № 6-32цс15 від 05.03.2013 року, яка є обов"язковою для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..ч 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 05.04.2007 на підставі незаконного розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12, то це є підставою для визнання такого державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Відповідно до приписів ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача у якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується також до вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 02.08.2010 № 2148, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_5 та перейшла у власність другому власнику - ОСОБА_3.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача -з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України, якою передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

На підставі викладеного, земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,0871 га, розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), ОСК «Козацька садиба» діл. № 40 підлягає витребуванню у останнього її власника, ОСОБА_3, та поверненню Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки правова підстава для її використання відпала.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, яка є обов"язковою для всіх судів України, у постановах № 6-95цс13 від 18.09.2013 року та № 6-67цс14 від 25.06.2014 року, № 6-1188цс16, а саме:

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 червня 2016 року розглянув справу 6-1188цс16, предметом якої був спір про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за вимогами заявленого позову по даній справі, заступник прокурора Запорізької області просив скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №710721 від 05.04.2007 року №98.

Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки не погоджується з положеннями Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Таким чином, рішення суду про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю є достатньою правовою підставою для відповідного органу для скасування державної реєстраці.

Правовою позицією Верховного Суду України при перегляді судового рішення у справі № 6-178цс15 від 01.07.2015 року з підстав неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, яка є обов"язковою для всіх судів України зазначено, що ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та ч.2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 ч.2 ст.45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України, за нормами якої прокурор має процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої він діє.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та 23 грудня 2014 року.

Отже на такі позови поширюється норми ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Таким органом у цій справі є Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області, саме якузгідно вимог норм ст. 5 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земль" та Указом президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 як центральний орган виконавчої влади уповноважено здійснювати державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.

Таким чином не вбачається пропуску прокурором строку позовної давності, так як порушення норм земельного законодавствау цій справі було виявлено з часу складання Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 17 квітня 2014 року,про що зазначено у позовних вимогах прокурора та підтверджено матеріалами справи / т.1 а.с. 23-24 /.

За таких обствин справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням з підстав наведених у мотивувальній частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора.

Заперечення представника ОСОБА_3 на апеляційну скаргу прокурора про правомірність приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 з посиланням на акт визначення меж земельної ділянки в натурі ОСК „Козацька садиба" від 07.12.2007 року прийняти до уваги неможливо, оскільки таке визначення меж здійснено після розпорядження голови Запорізької райдержадміністрації від 09.02.2007 № 2/12 про передачу безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га (сади) за рахунок земель ОСК «Козацька садиба».

З доводами представника ОСОБА_3 про необхідність проведення судової експертизи з питань землеустрію погодиться неможливо, бо питання щодо цільового призначення земельної ділянки та часу встановлення її меж вирішуються не експертизою, а на підставі аналізу матеріалів справи. При цьому клопотання про проведення такої експертизи його заявником у судовому засіданні підтримано не було.

Часткова неявка осіб, які залучені до участі у справі, у судове засідання при повторному призначення апеляційного перегляду справи, що є їх процесуальним правом, на висновки суду у цій справі не впливає.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„Позов заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09.02.2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.0871 га за рахунок, земель ОСК «Козацька садиба», розташованої за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий ОСОБА_2 05.04.2007 року.

Витребувати у ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та зобов'язати його повернути на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,08791 га, розташовану на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області ( за межами населених пунктів), ОСК «Козацька садиба» діл.НОМЕР_6.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: