Справа № 361/4093/15-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2732/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 27 30.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору побутового підряду, повернення завдатку та подвійного розміру завдатку, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір побутового підряду від 05.02.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_4.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 10 562 (десять тисяч п'ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп.; інфляційні втрати у розмірі 8 569 (вісім тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 578 (п'ятсот сімдесят вісім) грн. 77 коп., моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн., всього 41 710 (сорок одна тисяча сімсот десять) грн. 60 коп.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 417 (чотириста сімнадцять) грн. 10 коп. та 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.02.2014 року позивач замовив у ФОП ОСОБА_4 меблеві вироби - кухню Кашисер-ІІІ МДФ фарбований по ескізу вартістю 23 870 грн. Відповідно до замовлення сума авансу складає 15000 грн., сума до сплати 9000 грн.

Відповідно до гарантійного листа строк виконання зобов'язання складає 21 робочий день.

На підтвердження укладення договору побутового підряду фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 позивачу було видано бланк замовлення, гарантійний лист та ескіз замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 у визначений договором строк не виконав. 14.01.2015 року написав розписку, в якій вказав про отримання від позивача передплати у розмірі 22000 грн. 05.02.2014 року та несвоєчасність виконання зобов'язання.

Факт отримання грошових коштів у розмірі 22000 грн. підтверджений розпискою від 14.01.2015 року, написаною відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 865, 866 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків - ч.2 ст.849 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 852, п.2 ч.1 ст. 872 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Як вбачається із змісту ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, а також на звернення до суду й інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Нормою ст.526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 653 ЦК України регламентовано, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Вимоги позивача про розірвання договору є обґрунтованими з огляду на ті обставини, що виконавець - відповідач у справі до виконання договору у визначений строк не приступив, тим самим порушив взяте на себе зобов'язання. Грошові кошти сплачені за договором у розмірі 22000 грн. підлягають поверненню.

Відповідно до ст. ст. 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

У даному випадку, суд першої інстанції вважав, що сплачені позивачем кошти на рахунок відповідача у розмірі 22000 грн. є авансом, тому законні підстави для стягнення додаткової суми грошових коштів у такому ж розмірі відсутні. Вимоги в цій частині є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживача» у разі коли виконавець не може виконати роботу (надання послуги) згідно із договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

У рахунок стягнення неустойки позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь 211 249,50 грн. за 295 днів прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, суд може зменшити розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, враховуючи, цьому занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду.

За положеннями ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленої актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Отже, зменшення неустойки можливе тільки тоді, коли це не заборонено законом. ЗУ «Про захист прав споживача» не заборонено зменшувати розмір неустойки у разі прострочення виконання робіт.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. (правова позиція висловлена у справі № 6-100 цс 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.

У даному випадку колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вважає за доцільне зменшити розмір неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) з огляду на занадто завищений її розмір, не співмірність із розміром основної заборгованості, а також з урахуванням тих обставин, що позивач зволікав тривалий час із правом звернення до суду із даним позовом, що у подальшому дало право заявляти вимогу про стягнення неустойки у розмірі 211 249,50 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 5 %, заявленої суми, а саме 10562,50 грн. Вказаний розмір неустойки суд вважає таким, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, принципу розумності та справедливості.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 8569,33 грн. та 3 % річних у розмірі 578,77 грн. ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилась в емоційних стражданнях, пов'язаних із незручностями через порушення відповідачем умов договору і відсутність замовлених кухонних меблів, що спричиняє дискомфорт у приготуванні їжі, відсутності можливості користуватися всіма благами та перевагами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається із п.9 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково у сумі 500 грн.

Посилання позивача на норми ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, суд вважає безпідставними, так як відносини, що виникли між сторонами вказаними нормами не регулюються.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно із ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Головненко Д.О., діючого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 12.03.2015 року 03.06.2015 року було укладено Договір №03.06-15 про надання правової допомоги (а.с.14) та додаткову угоду № 1 до вказаного договору 03.06.2015 року (а.с. 15).

Відповідно до акту приймання-передачі від 09.06.2015 року всього на правову допомогу адвокат витратив 9 годин, вартість наданих послуг складає 4384,80 грн.

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру від 09.06.2015 року адвокатом Головненко Д.О. прийнято від ОСОБА_3 4384,80 грн.

Згідно зі ст.ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, роз'яснень, даних у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідно до п. п. 47, 48 вищезазначеної постанови розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд частково погоджується із витратами ОСОБА_3 на правову допомогу та приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми у розмірі 1800 грн. з урахуванням кількості годин витрачених на правову допомогу, судових засідань по даній справі та їх тривалості.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: