Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/253/16-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 34 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки 128 грн. на відшкодування матеріальної та 3000 грн. моральної шкоди, завданої 18.03.2015 року внаслідок залиття його квартири АДРЕСА_1, у зв'язку із необережною поведінкою ОСОБА_2 з водою, яка проживає поверхом вище у квартирі № 5. Зазначив, що факт залиття підтверджується актом обстеження від 23.03.2015 року. Він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою відшкодувати шкоду, проте вона відмовила, пославшись на відсутність коштів. Спричинена моральна шкода полягає в тому, що він вимушений був змінити своє життя, самостійно вирішував питання щодо придбання будівельних матеріалів, відшукував робітників, робив прибирання. Крім того, він є одинокою людиною похилого віку і вказані події на нього негативно вплинули, а вологість у квартирі протягом тривалого часу потягнула погіршення стану здоров'я.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 128 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1102 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити, зменшивши розмір морального відшкодування до 200 грн. Зазначила, що суд не надав оцінку її показам, які вона давала в якості свідка та показам свідків про те, що після затоплення квартири вона особисто та її син намагалися вирішити питання щодо ремонту квартири, проте позивач категорично відмовився від цієї пропозиції та вимагав сплатити йому гроші. При цьому, її не було запрошено під час складання акту 23.03.2015 року.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, ст.ст. 176, 177, 179 ЖК України та ст. 322 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, п. 7 Правил передбачено обов'язок власника (наймача) квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований та постійно проживає, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 63-65, 73-74).

Квартира АДРЕСА_2 не приватизована, знаходиться на балансі КП «Головино-Добробут» (а.с. 71). В даній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько відповідачки), ОСОБА_2 та її син (а.с. 33-34, 54, 72).

18.03.2015 року з вини мешканців квартири АДРЕСА_3 відбулося залиття водою квартири № 1.

23.03.2015 року комісією в складі в.о. директора КП «Головино-Добробут», депутата селищної ради та позивача, за відсутності ОСОБА_2, проведено обстеження квартири АДРЕСА_1. З Акту-обстеження вбачається, що стеля та стіни в коридорі та частково в кухні були пошкоджені водою, від води вони дали тріщини, в деяких місцях відпала стеля. Залиття відбулося з вини власника квартири № 5 ОСОБА_2 (а.с. 4).

З метою здійснення ремонту ОСОБА_1 придбано вапно і крейда на суму 128 грн., що підтверджується товарним чеком від 09.12.2015 року (а.с. 5).

Рішення в частині наявності вини ОСОБА_2 у затопленні квартири позивача та відшкодування матеріальної шкоди відповідачкою не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду. Слід зазначити, що ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що дійсно з вини мешканців квартири № 5, квартира позивача неодноразово була залита, а тому вона погоджується нести відповідальність за заподіяну шкоду. Документи на підтвердження того, хто є наймачем квартири № 5 не подано, незважаючи на те, що апеляційним судом неодноразово вимагалися такі відомості.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що з вини мешканців квартири № 5 його квартиру було залито 4 рази: у червні 2013 року, у грудні 2014 року (перед новим роком), 18.03.2015 року та 24.08.2015 року. Внаслідок цього він переніс нервовий стрес, тривалий час проживав у вологій квартирі, погіршився стан його здоров'я. Оскільки він є одинокою літньою людиною, тому повинен був самостійно дбати про ремонт та прибирання після залиття, що потягло за собою вимушені зміни у його житті. Жодного разу йому не була відшкодована спричинена шкода, а тому він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, зазначив, що у звязку із неодноразовим залиттям його квартири він не хоче допускати відповідачку для здійснення ремонту, оскільки їй не довіряє.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок залиття квартири позивача, йому було спричинено моральну шкоду на суму 3000 грн. Відповідачкою не подано до суду доказів на спростування розміру моральної шкоди, на підтвердження тяжкого матеріального стану сім'ї тощо.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді