РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Камінського В.П.,

за участі секретаря Українець П. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного із подружжя після розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

29.04.2016 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом про стягнення аліментів на його утримання, як одного із подружжя після розірвання шлюбу з ОСОБА_2. Позовну заяву обґрунтував тим, що відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2013 року шлюб між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) М. П., зареєстрований 19 травня 1990 року відділом записів актів громадського стану Подільського районного виконавчого комітету міста Києва, актовий запис № 264 розірвано (а.с.2, 11-12). Згідно ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2013 року, при інших обставинах чи їх зміні сторона має право звернутись до суду із новим позовом про стягнення аліментів (а.с.7). Тому позивач викладає обставини, якими він обґрунтовує свій позов, а саме: зміна місця проживання відповідача; можливість відповідача надавати позивачу допомогу; відсутність можливості сина позивача сплачувати присуджені йому аліменти. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на підставі вимог ст.ст. 75,76 СК України, 500 грн. аліментів на його утримання, а також судові витрати покласти на відповідача (а.с.1).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що на даний час існує 3 аналогічних рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за його позовом до ОСОБА_2, в яких йому відмовлено в задоволенні позову про стягнення аліментів. Перше рішення винесено 09.09.2013 року суддею Верніком В. М., яким позивачу відмовлено у задоволення позову, оскільки фактичний розмір доходу позивача забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум відповідної соціальної категорії осіб, що виключає його приналежність до визначеної ч.2 ст.75 СК України особи з числа подружжя, яка потребує матеріальної допомоги, що є однією із застережених законом умов стосовно права на утримання іншим з подружжя, а також суд вважає недоведеним субєктом звернення обставин можливості надання йому матеріальної допомоги відповідачем. Позивач вказав, що позов, на підставі звернення з яким, винесено вищевказане рішення, він подавав не для того, щоб стягнути з ОСОБА_2 аліменти, а для того, щоб показати, що потрібно зберегти сімю. В другому аналогічному рішенні від 12.10.2015 року суддя Саландяк О.Я. посилається на рішення судді Верніка В.М. від 09.09.2013 року та відмовляє позивачу в задоволенні його позову, вказуючи причину, згідно якої суд не може врахувати можливість отримання позивачем матеріальної допомоги від колишньої дружини відповідачки ОСОБА_2, оскільки рішенням суду від 09.09.2013 року в задоволенні таких вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Третє рішення від 13.01.2016 року судді Саландяк О. Я., в якому визнано, що незважаючи на попередні рішення за однаковою вимогою, позивач має право звертатись до суду з цією самою вимогою, якщо змінюються обставини. Однак позивачу відмовлено в задоволенні позову, оскільки він не надав жодних доказів того, що інший з колишнього подружжя ОСОБА_2 має можливість надавати йому матеріальну допомогу у заявленому розмірі 486 грн.. Тому враховуючи висновки попередніх рішень позивач зазначає, що він виправляє недоліки, які були вказані в цих рішеннях, а саме в своєму позові позивач зазначив три нових обставини, які зявились на сьогоднішній день це зміна місця проживання відповідача; можливість відповідача надавати йому ОСОБА_1 допомогу; відсутність можливості сина сплачувати йому аліменти в тому розмірі, який визначений судом. На даний час зявились ще дві нових обставини, а саме: син позивача, якому позивач сплачує аліменти, став повнолітнім; прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а позивач являється саме таким, збільшився. Стосовно зміни місця проживання відповідача, то ОСОБА_2 в апеляційному суді, в 2013 році, зазначила, що вона, перебуваючи в шлюбі з позивачем, створила нову сімю, в 2016 році відповідач ОСОБА_2 переїхала на нове місце проживання в м. Київ, що підтверджується висновком з поліції (а.с.35,36), який він ОСОБА_1 надав до суду, а також дана обставина підтверджується довідками з паспортного відділу, згідно яких ОСОБА_2 знята з реєстрації у будинку позивача (а.с.21). Позивач вважає обставиною, яка покращує матеріальний стан відповідача те, що вона ОСОБА_2 переїхала жити до нового чоловіка, вона винаймала житло, за яке сплачувала кошти, однак тепер за житло новому чоловіку відповідач кошти не сплачує, що покращує її матеріальний стан. Відповідач працює і отримує заробітну плату, а тому може сплачувати аліменти на його користь. Можливість відповідача надавати допомогу позивачу підтверджується також квитанціями про оплату відповідачем адвокатських послуг (а.с.8), розрахунки гонорарів адвокату (а.с.9,10), рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн. (а.с.15), витягами з договору про надання правової допомоги (а.с.25,34,70). Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не бажала сплачувати йому ОСОБА_1 аліменти і тому аліменти стягувались з їх спільного з ОСОБА_2 повнолітнього сина. Оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 відмовляли в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, тому позивач, для забезпечення свого прожиткового мінімуму, вимушений був звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів з свого сина ОСОБА_4. Незважаючи на те, що син позивача та відповідача написав заяву про те, що він не може сплачувати аліменти, рішенням Жмеринського міськрайонного суду з сина стягуються аліменти на користь позивача в розмірі 200 грн. (а.с.45-47), а рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року вказане рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області змінено та розмір аліментів збільшено до 500 грн. (а.с.13-14). Оскільки син позивача та відповідача не сплачував аліменти позивачу, позивач звернувся із заявою до поліції та йому був направлений лист, в якому зазначено, що із його сином ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду та попереджено про настання адміністративної та кримінальної відповідальності при вчиненні ним неправомірних дії відносно батька ОСОБА_1 (а.с.37,38), надавши суду висновок Жмеринського ВП про результати розгляду його заяви (а.с.35,36). Позивач вказує, що його син ОСОБА_4 щомісячно сплачує на його утримання 200 грн., хоча згідно рішення апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року повинен сплачувати 500 грн., тому позивач бажає отримати зі свого сина кошти, які син заборгував йому у звязку з несплатою у повному обсязі аліментів. Оскільки відповідач категорично відмовляється перейняти на себе зі свого сина ОСОБА_4 сплату аліментів на утримання позивача, а син ОСОБА_4 не в змозі вказані аліменти сплачувати в повному обсязі, то позивач вимушений був звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання після розірвання шлюбу. Заборгованість сина ОСОБА_4 по сплаті позивачу аліментів станом на 01.01.2016 року складає 2500 грн. (а.с.6), а на час розгляду справи у суді заборгованість зросла. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2016 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 з 1/3 частини доходів до 1/6 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою ОСОБА_6 повноліття (а.с.39-40). Позивач вказав, що на момент винесення рішення апеляційного суду Вінницької області від 26.02.2016 року, яким заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу - залишено без змін, його син ОСОБА_4 був повнолітнім. Позивач зазначає, що коли він приніс у виконавчу службу новий виконавчий лист, то працівники виконавчої служби йому пояснили, що з нього - ОСОБА_1 тепер буде стягуватись більша сума ніж раніше та начальник виконавчої служби пояснив позивачу, що це через те, що в рішеннях зазначено про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% для дитини відповідного віку, а прожитковий мінімум для дитини 16 років, якою являється його дочка ОСОБА_7, з 01.05.2016 року збільшується з 1455 грн. до 1531 грн., тому на одну дитину позивач буде сплачувати на 30 грн. більше, загалом це складає 467 грн.. Позивач зазначає, що оскільки його пенсія дорівнює прожитковому мінімуму, то з нього, з 2013 року по 2016 рік, стягувались аліменти лише на одну дитину, а сума аліментів на другу дитину не стягувалась, а на протязі трьох років рахувався борг. Тому що, якщо б стягувались аліменти на дві дитини, то вся пенсія позивача використовувалась лише для виплати аліментів, а це, як пояснила позивачу виконавча служба, заборонено. На даний час з позивача будуть стягуватись аліменти в сумі 690 грн., а не 664 грн., як стягувалось раніше, оскільки збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому ОСОБА_2 отримує аліменти в сумі 700 грн.. Позивач визнає те, що утримувати дітей це обовязок батьків, як матері, так і батька, тому якщо з нього ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, то і ОСОБА_2 витрачає на утримання дочки, яка проживає з нею, як мінімум таку ж суму коштів як і позивач. Що стосується останньої обставини, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти, то прожитковий мінімум для непрацездатних осіб збільшений з 1074 грн. до 1130 грн.. До розірвання шлюбу позивач працював на своїй присадибній ділянці, однак на даний час йому 68 років, тому він не може працювати. Позивач зазначає, що джерелом його існування є пенсія, інших доходів він не має. Пенсія його дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, що складає 1130 грн.. З позивача стягується 692 грн. аліментів на утримання дитини на користь відповідача. Тому різниця між доходом позивача та сумою, яка з нього стягується, становить 438 грн., а також син сплачує йому 200 грн. аліментів, що в сумі становить 638 грн. Для забезпечення прожиткового мінімуму позивачу не вистачає 492 грн., які позивач заокруглив до 500 грн. і просить дану суму стягувати з відповідача ОСОБА_2. Також позивач зазначив, що його не цікавить чи буде мати відповідач прожитковий мінімум після стягнення з неї аліментів, оскільки коли вона ОСОБА_2 стягувала аліменти з нього ОСОБА_1, то вона не цікавилась чи буде він мати прожитковий мінімум. Позивач вважає, що відповідач має можливість утримувати себе, дитину-студента та неповнолітню дитину, а також сплачувати аліменти на корить позивача. Просить задовольнити його вимоги про стягнення аліментів з відповідача у повному обсязі

Представник відповідача адвокат ОСОБА_8 суду пояснила, що позов вони з відповідачем не визнають в повному обсязі. Дана позовна заява заявлена до суду четвертий раз, в ній вказані одні і ті ж обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та всі вказані позовні заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_9 судом залишені без задоволення. Позивач посилаючись на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду від 13.01.2016 року, в якому вказано, що він має право звертатись до суду з аналогічним позовом за наявності нових обставин, тому позивач вказує нові, на його думку, пять обставин на підставі яких він може звертатись до суду з таким самим позовом, незважаючи на рішення, які вже винесенні за його позовами про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його утримання. Представник відповідача вважає, що нових обставин, на підставі яких можна було б задовольнити даний позов, позивач не вказав. Та обставина, стосовно зміни місця проживання відповідача, існувала і в 2013, і в 2014 році, та в усіх позовах, на підставі розгляду яких винесені рішення про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів, які надав позивач, ОСОБА_1 зазначалось про те, що з 2012 року шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 припинені та вона переїхала проживати в м. Київ. Ця обставина не є новою, оскільки вона зазначена в усіх рішеннях, які винесені на підставі звернення позивача до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу. Зміна місця проживання ОСОБА_2, як вказує представник відповідача, ніяким чином не вплинула на її матеріальне становище, а також позивач не надав ніякого доказу, який би вказував на матеріальне становище відповідача. А відповідно до ст.ст. 60-62 ЦПК сторона, яка звертається до суду із позовом повинна доказувати ті обставини, на які вона посилається. Що стосується тієї обставини, що відповідач наймає адвоката та витрачає на це кошти, то це не повинно бути предметом розгляду в суді, оскільки це власні кошти відповідача та вона може розпоряджатись ними як хоче. Тому та обставина, що відповідач наймає адвоката не є доказом матеріального становища відповідача. Щодо того, що син позивача ОСОБА_4 не в змозі сплачувати аліменти позивачу, на що позивач посилається як на нову обставину, то станом на грудень 2015 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_4 складала 2500 грн., тобто на час розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу у грудні 2015 року, вказана обставина вже існувала і на даний час вона не є новою. Представник відповідача зазначає, що заборгованість, яка існує по сплаті аліментів на користь позивача з ОСОБА_4 також буде рахуватись його доходом, оскільки він не відмовляється від отримання даної заборгованості, бажає її отримати та ставить питання про кримінальну відповідальність сина ОСОБА_4 за несплату аліментів. Обставини, які позивач вказав як нові, представник відповідача новими не вважає та матеріальна спроможність відповідача сплачувати аліменти позивачу не знайшла свого підтвердження. На утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дочка 15-річного віку, яка проживає з відповідачем, про що не заперечує позивач. Тому представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає. Також просила стягнути з позивача понесені позивачкою судові витрати на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що вона має на утриманні двох дітей: неповнолітню дочку ОСОБА_6, яка навчається на денній форма навчання в коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету (а.с.74); повнолітнього сина ОСОБА_5, який навчається на заочній формі навчання у Вінницькому транспортному коледжі, на контрактній основі (а.с.54), оплачуючи йому навчання, а позивач, який являється батьком ОСОБА_4, оплачувати навчання сина відповідачу ОСОБА_2 не допомагає. Вона ОСОБА_2 працює помічником кухаря в ТОВ «Фінєст», де отримує заробітну плату (а.с.53,75). Відповідач вказала, що оскільки вона має на утриманні двох дітей та повинна їх забезпечувати, то вона не може сплачувати аліменти позивачу.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2013 року (а.с.11-12); з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.08.2015 року видно, що позивач є пенсіонером, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, житловий будинок, господарські споруди у задовільному стані, господарство відсутнє (а.с.3); з довідок Жмеринського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Вінницької області видно, що позивач перебуває на обліку з 14.08.2008 року та отримує пенсію за віком розмірі 1385,14 грн., з якої утримуються аліменти (а.с.5,65,66,69,71,72), що стверджуються довідками відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача (а.с.4,33,50); відповідач має хворобливий стан здоровя (а.с.49), брат позивача надає одноразову матеріальну допомогу дітям відповідача (а.с.73).

Відповідно до ксерокопії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.09.2013 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_9 про стягнення з останньої аліментів на користь ОСОБА_1 на його утримання. Даним рішенням ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_9 відмовлено (а.с.48). Вказане рішення набуло законної сили. З описової частини вказаного рішення видно, що позивач ОСОБА_1 підставами своєї позовної вимоги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною та отримує заробітну плату, а також має можливість на утримання від чоловіка, з яким проживає однією сімєю, тому може сплачувати аліменти на його утримання, а також позивач ОСОБА_1 досяг пенсійного віку та є непрацездатною особою, яка потребує утримання від своєї колишньої дружини.

Згідно ксерокопії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 року ОСОБА_1 звертався із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 про стягнення аліментів на утримання батька. Зазначеним рішенням ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання одного із подружжя після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні (а.с.45-47). Як видно з описової частини вказаного рішення позивач ОСОБА_1 звертався до суду із вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на тих підставах, що він є непрацездатним та з нього стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки. Коштів, які залишаються після стягнення аліментів йому ОСОБА_1 не вистачає для проживання. Вказував, що син ОСОБА_4 є повнолітнім та працездатним, однак йому відомо, що син сплачувати аліменти на його утримання не може, оскільки не має доходів. Також зазначив, що ОСОБА_2 з серпня 2012 року разом з дітьми в с.Сербинівці не проживає.

Як вбачається з ксерокопії рішення апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 про стягнення аліментів на утримання батька, в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання одного із подружжя після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 року залишено без змін (а.с.13-14). Зазначене рішення набуло законної сили.

Відповідно до ксерокопії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2016 року, ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про стягнення аліментів на його утримання після розірвання шлюбу із ОСОБА_2. Даним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с.42-44). Відповідно до описової частини зазначеного заочного рішення позивач ОСОБА_1 підставами звернення до суду вказав те, що джерелом його існування є пенсія, яка не забезпечує йому прожитковий мінімум, також зазначив, що в порівнянні з 2013 роком змінився розмір прожиткового мінімуму та внаслідок того, що з нього стягуються аліменти на неповнолітню дочку, йому до прожиткового мінімуму на своє утримання не вистачає коштів. Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 26.02.2016 року, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу, апеляційна скарга відхилена та заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.01.2016 року залишено без змін (а.с.51-52). Вказане заочне рішення набуло законної сили.

Згідно пп.3 п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.14 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 звертався до суду із вимогою про стягнення аліментів на його утримання, як одного із подружжя, який є непрацездатним, після розірвання шлюбу, із ОСОБА_2 тричі. На дані звернення у задоволенні позовних вимог йому було відмовлено. Усі три рішення, які винесені Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області внаслідок розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу, набули законної сили.

Враховуючи вищевикладене, дана позовна заява заявлена до суду повторно з тих самих підстав, що раніше заявлялись до суду та внаслідок розгляду яких судом винесено рішення, що набули законної сили, тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 документально підтвердженні судові витрати.

Відповідно до Закону України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розміру за годину роботи, особи яка надала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

ОСОБА_2 сплатила за правову допомогу адвокату ОСОБА_8 кошти, про що свідчить витяг квитанція №17 від 01.06.2016 року (а.с.29) та розрахунок витрат адвоката на правову допомогу та участь адвоката в судових засіданнях 03.06., 07.07.2016 року (а.с.76), розмірі 1660 грн..

Керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 60, 209, 212-214, 223 ЦПК України, пп.3 п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного із подружжя після розірвання шлюбу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонера, витрати на правову допомогу в розмірі 1660 (одна тисяча шістсот шістдесят) грн. на користь ОСОБА_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер 39117631, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання через Жмеринський міськрайонний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУ Д Д Я ОСОБА_11