АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Коротун І.В.

за участю: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів адв. ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року

по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці, визнання користувачами кімнати, зобов`язання вчинити дії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року первісний позов квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення задоволено.
Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці, визнання користувачами кімнати та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано факт постійного проживання ОСОБА_1 у кімнаті №51, яка змінена на квартиру АДРЕСА_1 із 04.02.1998 року по 26.05.2016 року та ОСОБА_2 у кімнаті №51, яка змінена на квартиру АДРЕСА_1 із 04.02.1998 року по 26.05.2016 року.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо визнання їх права користування відмовлено.
Провадження по справі за позовною вимогою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо зобов`язання вчинити дії, а саме зобов`язання зареєструвати їх за адресою: АДРЕСА_2 - закрито, оскільки дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України сплачений судовий збір у розмірі 121,80 (сто двадцять одна гривня 80 коп.) грн. з кожної.
Стягнуто із квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 121,80 (сто двадцять одна гривня 80 коп.) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 (триста гривень 00 коп.) грн. та на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 121,80 (сто двадцять одна гривня 80 коп.) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 (триста гривень 00 коп.) грн.
Стягнуто із квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава Міністерства оборони України в дохід держави недоплачений судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок три гривні .60 коп.) грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок три гривні 60 коп.) грн. з кожної.
З цим рішенням не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять рішення районного суду в частині позовних вимог КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України про виселення їх з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та в частині відмови задовольнити їх зустрічні позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання у спірному приміщення квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року та про визнання користувачами квартири АДРЕСА_1 та в частині закриття справи за вимогою про реєстрацію за місцем постійного проживання, стягнення коштів на правову допомогу, скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення; задовольнити їхні зустрічні позовні вимоги та визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , такими, що являються користувачами квартири АДРЕСА_1 з 1998 року, за зміненою адресою -з 27.06.2012 року, відповідно до вимог ст.ст.64-65 ЖК УРСР.

Просять встановити факт постійного проживання у спірному житлі; зобов`язати КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України зареєструвати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути із КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір згідно квитанції та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що спірному приміщенню ніколи не надавався статус гуртожитку чи то службового житлового приміщення, а перебуванння чи не перебування на обліку для поліпшення житлових умов не являється підставою для можливого виселення з житла.

Окрім того, вказують, що ордер на вселення видавався тільки на ім`я ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вселені у спірне житло та поставлені на реєстраційний облік, як члени сім`ї, а тому ордеру на їх вселення бути не може.

Вважають, що у Книзі обліку житлової площі, яка підлягає заселенню та обліку видачі ордерів на житло у Полтавському гарнізоні відсутні їх прізвища, оскільки дана книга датується 2004 роком, а особи отримали житло ще у 1998 році.

На їхню думку, до даних правовідносин не можна застосовувати матеріальну норму ст. 98 ЖК УРСР, оскільки вони не є тимчасовими жильцями, а, починаючи з 04.02.1998 року, на ім`я ОСОБА_2 було відкрито особові рахунки по сплаті комунальних послуг, а після розлучення, починаючи з 2005 року, вони були переоформлені на ОСОБА_1 .

Також, в обґрунтування доводів, зазначають, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не вмотивував відмову у визнанні їх користувачами спірної квартири.

У судовому засіданні відповідачі за первісним позовом та їх представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що, відповідно до актового запису №2131 в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Полтавського міського Палацу шлюбів, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 18.10.1995 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (т.2, а.с.65).

Згідно актового запису №929 в Книзі записів громадського стану про народження Відділу реєстрації записів актів громадського стану Октябрського району м. Полтави, батьками ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження сері НОМЕР_2 (т.2, а.с.66).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.11.2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу шлюб, зареєстрований 18.10.1995 року у Полтавському міському Палаці Шлюбів між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а/з 2131, розірвано.

Стягнуто держмито на користь держави з ОСОБА_2 15 грн., ОСОБА_1 від сплати звільнена (т.2, а.с.67).

Згідно акту прийому-передачі від 14.02.2006 року, у відповідності до вимог директив Міністра оборони України № Д-322/1/03 від 20.01.2005року, № Д-322/1/010 від 20.04.2005 року та № Д-332/1/014 від 30.06.2005 року здійснено прийом на баланс КЕВ м. Полтави військових містечок №№ НОМЕР_3 від військової частини № НОМЕР_4 , а саме казарменно-житловий фонд, земельні ділянки, об`єкти електрогосподарства, мережі водопостачання та об`єкти благоустрою військової частини, в тому числі гуртожитку № 11 військового містечка № НОМЕР_5 за генпланом (т.2, а.с.170-173).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №74 від 28.03.2007 року будівлям і спорудам військового містечка № НОМЕР_5 , що знаходиться на балансі КЕВ м. Полтави МОУ надано нову адресу згідно з додатком №1, а саме гуртожиток АДРЕСА_4 (т.1, а.с.8).

21.06.2010 року начальником Північного територіального КЕУ на адресу КЕВ м. Полтави направлено вимогу №303/21/3/1049 щодо оформлення законним порядком всієї дозвільно-правової документації по переобладнанню будівлі №6/11 (гуртожиток) з подальшим наданням їй статусу житлового будинку (т.1, а.с.9).

Із листа заступника Міністра оборони України, адресованого Міністру оборони України №б/н від 03.06.2010 року вбачається, що на території військового містечка № НОМЕР_5 знаходиться триповерхова будівля гуртожитку №6/11 загальною площею 4763 кв.м., яка побудована у 1966 році. До 2007 року будівля використовувалася як гуртожиток та частково як учбові аудиторії. У період 2007-2009 силами військовослужбовців були проведені ремонтні роботи з метою використання будівлі в цілому як гуртожиток квартирного типу. Після переобладнання будівлі військовослужбовцями отримано 59 квартир. З метою забезпечення житлом військовослужбовців Полтавського гарнізону прохав отримання рішення щодо виготовлення проектно-кошторисної і дозвільно-правової документації по реконструкції будівлі №6/11 військового містечка № НОМЕР_5 з подальшим наданням їй статусу житлового будинку (т.1, а.с.10).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року по справі за позовом Військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Октябрської районної ради, про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення позов задоволено повністю. Виселено ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_2 з житлового приміщення у гуртожитку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2011 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позивних вимог Військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави відмовлено (т.1, а.с.48-49).

В мотивувальный частині даного рішення суд вказав, що «… при вирішенні даного спору судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст.116 ЖК України, яка не поширюється на правовідносини сторін, оскільки відповідачка, згідно встановлених судом обставин, не є в розумінні ч.3 ст.116 ЖК України, особою, яка самовправно зайняла вказане жиле приміщення. Не відноситься ОСОБА_1 також і до кола осіб, які згідно ч.ч.1, 2 ст.132 ЖК України підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення».

Рішенням Полтавської міської ради «Про надання згоди на розроблення містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового та громадського призначення і дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення у кварталі, обмеженому вулицями Сінною, Остапа Вишні, Пушкарівською» від 01.03.2011 року вирішено надати згоду на розроблення містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови у кварталі, обмеженому вулицями Сінною, Остапа Вишні, Пушкарівською під об`єкти житлового та громадського призначення із застосуванням процедури проведення громадського обговорення (т.1, а.с.11).

Рішенням Полтавської міської ради «Про затвердження містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового та громадського призначення з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок у кварталі, обмеженому вулицями Сінною, Остапа Вишні, Пушкарівською» від 01.11.2011 року вирішено затвердити містобудівне обґрунтування реконструкції існуючої забудови у кварталі, обмеженому АДРЕСА_6 для реконструкції існуючої будівлі гуртожитку під 65-ти квартирний житловий будинок (т.1, а.с.12).

Наказом Міністра оборони України №155 від 22.03.2012 затверджено Перелік житлових об`єктів, які передбачається фінансувати у 2012 році за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців ЗСУ», що додається. (т.1, а.с.13).

Із копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Полтавській області 27 червня 2012 року, вбачається, що було проведено реконструкцію гуртожитку (за ГП№11) військове містечко №6 під 65- ти квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 . (т.1, а.с.15-18).

Згідно акту прийняття об`єкту після проведення робіт по реконструкції будівлі гуртожитку інв.№6/11 ( АДРЕСА_6 ) від 07.03.2013р. КЕВ м. Полтави прийнято вищевказану будівлю в статусі житлового будинку після проведення робіт по реконструкції гуртожитку (т.1, а.с.19).

Із довідки КЕВ м. Полтави №4500 від 04.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 за рішенням суду, до повноліття дочки ОСОБА_2 тимчасово проживала у кімнаті АДРЕСА_7 . На теперішній час, після реконструкції гуртожитку, кімната 51 переобладнана в однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , яка знаходиться у житловому будинку, що відноситься до відомчого житлового фонду МОУ (т.1, а.с.22).

Згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ м. Полтава, багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_6 на даний час є житловим будинком.(т.1, а.с.24).

Із довідки КЕВ м. Полтави №4504 від 31.10.2014 року вбачається, що житловий будинок, інв. №6/11, військового містечка АДРЕСА_9 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України. Вказаний будинок перебуває в оперативному управлінні на балансі, експлуатується і обслуговується квартирно - експлуатаційним відділом м. Полтави, що є установою, яка веде облік казаремено - житлового фонду та здійснює контроль за використанням житлового фонду МОУ (т.1, а.с.25).

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної ради м. Полтави про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову квартирно - експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України стосовно здійснення перереєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем проживання у зв`язку із зміною адреси по АДРЕСА_10 ).

Зобов`язано відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_5 (стара адреса якого АДРЕСА_11 ) (т.1, а.с.53-55).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2014 року залишено без змін. (т.1, а.с.50- 52).

В паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_1 мається відмітка про місце реєстрації із 08.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с.45).

В паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_2 мається відмітка про місце реєстрації із 08.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с.46).

Згідно довідки №4504 від 31.10.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на обліку у черзі на поліпшення житлових умов у Полтавському гарнізоні не перебувають (т.1, а.с.26).

Згідно довідки №4501 від 31.10.2014 року та відповідно до Книги обліку жилої площі № 7 за 1996-2003 роки, яка підлягає заселенню та Журналу обліку виданих ордерів на житло у Полтавському гарнізоні, ордери на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для отримання житлових приміщень у відомчому будинку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_6 не видавалися (т.1, а.с.27, 179-183).

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії Книги обліку житлової площі, яка підлягає заселенню та обліку видачі ордерів на житло у Полтавському гарнізоні за період часу 2004 по 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в даній книзі не значаться (т.1, а.с.61-67).

Задовольняючи позовну вимогу про виселення суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі за первісним позовом без законних на те підстав проживають у спірному житлі, а тому вони підлягають виселенню з займаної ними квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Проте, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали у зазначеному місці, що підтверджується належними та допустимими доказами, то позовна вимога про встановлення факту їх постійного місця проживання підлягає до задоволення за період з 04.02.1998 року по день прийняття рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання відповідачів за первісним позовом користувачами квартири, місцевий суд виходив із того, що право користування у особи виникає на підставі виданого ордеру, а. оскільки судом встановлено, що він не видавався, то законних підстав для задоволення даної вимоги не вбачається.
Також, районний суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, а саме зареєструвати їх у квартирі АДРЕСА_1 , підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.
Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців (стаття 125 ЖК України).

Згідно приписів ст.129 ЖК УРСР, єдиною підставою для вселення у гуртожиток є наявність відповідного ордеру.

Пунктом 5.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України №737 від 30 листопада 2011 року (далі - Інструкція) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Під час вселення в надане жиле приміщення військовослужбовець (працівник) здає спеціальний ордер до КЕВ (КЕЧ) району або навчального закладу, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був вселений у спірне приміщення у 1998 році на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_4 на час проходження служби, а тому підстав вважати, що вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зазначене приміщення у гуртожитку військової частини НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_11 , зі зміненою адресою АДРЕСА_12 , було вчинено самовільно, не вбачається.

Відсутність у відповідачів ордеру не може бути підставою для їх виселення, оскільки дане поселення відбулося за наказом командира військової частини та на той час, враховуючи специфіку проходження військової служи та спеціального порядку для вселення військовослужбовців та членів їх сімей, передбаченого п.5.3 вищезгаданої Інструкції, поселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може вважатися самоправним.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Окрім зазначеного, про факт правомірного вселення відповідачів за зустрічним позовом до спірного приміщення, свідчить і те, що судом адміністративної юрисдикції було зобов`язано КЕВ зареєструвати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 (стара адреса: АДРЕСА_11 ).

Так, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної ради м. Полтави про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії позовні, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 року встановлено правомірність проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спірному приміщенні.

Також, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2011 року по справі за позовом Військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Октябрської районної ради, про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, встановлено, що при вирішенні даного спору місцевим судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст.116 ЖК України, яка не поширюється на правовідносини сторін, оскільки відповідачка, згідно встановлених судом обставин, не є в розумінні ч.3 ст.116 ЖК України, особою, яка самовправно зайняла вказане жиле приміщення. Не відноситься ОСОБА_1 також і до кола осіб, які, згідно ч.ч.1, 2 ст. 132 ЖК України, підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Дане рішення набрало законної сили.

Як убачається з вищевикладеного, судовими рішеннями різних юрисдикцій встановлено правомірність проживання та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірним жилим приміщенням.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із частинами другою, третьою статті 132 ЖК УРСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

З Книги обліку жилої площі №7 за 1996-2003 роки, не вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_5 (стара адреса: АДРЕСА_11 ) на час вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мав статус гуртожитку (т.1, а.с.27, 179-183).

В статусі гуртожитку вказаний будинок згадується лише в акті прийому-передачі від 14.02.2006 року, яким здійснено прийом на баланс КЕВ м. Полтави військових містечок №№ НОМЕР_3 від військової частини № НОМЕР_4 , а саме казарменно-житловий фонд, земельні ділянки, об`єкти електрогосподарства, мережі водопостачання та об`єкти благоустрою військової частини, в тому числі гуртожитку №11 військового містечка № НОМЕР_5 за генпланом (т.2, а.с.170-173).

Також, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №74 від 28.03.2007 року будівлям і спорудам військового містечка № НОМЕР_5 , що знаходиться на балансі КЕВ м. Полтави МОУ надано нову адресу згідно з додатком №1, а саме гуртожиток АДРЕСА_4 (т.1, а.с.8).

З урахуванням наведеного слідує, що на час вселення відповідачів у будівлю на підставі клопотання командира військової частини, будинок не мав статусу гуртожитку та відповідачі були прописані за адресою будинку і проживають у ньому з 1998 року.

За таких обставин відсутні підстави, передбачені статтею 132 ЖК УРСР, для виселення відповідачів, які вселилися до житлового приміщення ще до набуття будинком, у якому воно розташовано, статусу гуртожитку.

(Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді цивільної справи № 6-191цс15 від 24.06.2015 року).
Також, з матеріалів справи вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_5 (стара адреса: АДРЕСА_11 ) перебував на балансі КЕВ м. Полтави з 2006 року.

Як зазначено вище, із копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Полтавській області 27 червня 2012 року, вбачається, що було проведено реконструкцію гуртожитку (за ГП№11) військове містечко №6 під 65- квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 . (т.1, а.с.15-18).

Згідно акту прийняття об`єкту після проведення робіт по реконструкції будівлі гуртожитку інв.№6/11 ( АДРЕСА_6 ) від 07.03.2013р. КЕВ м. Полтави прийнято вищевказану будівлю в статусі житлового будинку після проведення робіт по реконструкції гуртожитку. (т.1, а.с.19).

Згідно Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ м. Полтава, багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_6 на даний час є житловим будинком.(т.1, а.с.24).

Дані факти свідчать про те, що КЕВ м. Полтави вживалися заходи для поліпшення житлових умов для мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_5 (стара адреса: АДРЕСА_11 ). Разом із тим зміна правового статусу даного будинку не може свідчити про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили право користування жилим приміщенням та набули статусу осіб, які самовправно його зайняти.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 продовжують проживати та користуватися квартирою АДРЕСА_1 на законних підставах, а тому вимога про їх виселення зі спірної квартири, не підлягає до задоволення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу КЕВ м. Полтави неодноразового оспорювало право відповідачів за первісним позовом на проживання та користування спірним жилим приміщенням, а тому, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання їх користувачами вказаної квартири, виходячи з того, що поселення відповідачів у спірне житло відбулося на законних підставах, вони тривалий час проживають та користуються цим житловим приміщенням, внаслідок чого набули права на проживання та користування кв. АДРЕСА_1 .

Відсутність належним чином укладеного договору найму житла між сторонами по справі, у даному випадку може свідчити лише про відсутність волевиявлення КЕВ м. Полтави на укладення даного правочину і не впливає на правомірність проживання і користування спірним жилим приміщенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Не перебування відповідачів за первісним позовом в черзі на поліпшення житлових умов, може свідчити лише про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вважали себе такими, що їх потребують.

Висновок місцевого суду стосовно того, що факт постійного проживання відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі підтверджується показаннями свідків, даними про оплату комунальних послуг, довідками з місця навчання, роботи, медичною документацією, а також не заперечується представником КЕВ м. Полтави,та на підставі цього задоволення позовної вимоги про встановлення факту постійного місця проживання у визначеному місці в період часу із 04.02.1998 року по час прийняття рішення по справі, а саме 26.05.2016 року, колегія суддів вважає вірним.

Відповідно до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій, чи бездіяльності.

Державна реєстрація є одним із способів впливу держави на формування та розвиток публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.205 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позовна вимога ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині зобов`язання вчинити дії, а саме зареєструвати у квартирі АДРЕСА_1 підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження по справі в цій частині підлягає закриттю.

Окрім того, зазначено вище постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної ради м. Полтави про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії (яка набрала законної сили), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 року, зобов`язано відповідача квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави міністерства оборони України зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 (стара адреса якого АДРЕСА_11 ).

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-
В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року в частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та відмови в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання користувачами квартири АДРЕСА_1 , а також розподілу судових витрат, - скасувати.

Ухвалити в цих частинах нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині визнання їх користувачами квартири АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести за рахунок держави.

В іншій рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року, -залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун
СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця
/підпис/ О.В. Чумак
ЗГІДНО:
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області Т.О. Кривчун