Справа № 755/3767/16-ц
"10" травня 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді: САВЛУК Т.В.
при секретарі: Костів Л. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регрессу виплат, пов'язаної з виплатою страхового відшкодування, -
Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі за текстом - МТСБУ) звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 29.06.2013 року в м. Києві на перехресті бул. Перова та вулиці Кибальчича.
На момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2
Оскільки, винуватець ДТП, яким є відповідач не застрахував свою цивільно- правову відповідальність, власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 29.06.2013 року. Заява позивачем була прийнята та здійснено дії по визначенню розміру завданого збитку та виплаті відшкодування, яке розраховуване в розмірі 8438,56 грн..
Крім того, позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., витрати на аварійного комісара в розмірі 568,00 грн., в зв'язку з чим просить стягнути завдану матеріальну шкоду з відповідача, як особи винної у ДТП особи на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також, витрати пов'язані зі сплатою судового збору.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи, повідомлена належним чином, представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання спавши повідомлявся належним чином шляхом направлення викликів в судове засіданні за адресою, вказаною у позовній заяві, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати пояснення по суті предмету спору не скористався.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З згодою представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, як це передбачено ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано виним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.06.2013 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент винесення постанови стан6овить 425 гривень (а.с 7).
Як зазначено у мотивувальній частині постанови: «ОСОБА_1 29.06.2013 року о 12 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, в м. Києві на перехресті вул. Перова-Кибальчича, при наявності дорожнього знаку «дати Дорогу» не надав дорогу автомобілю марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та завдало матеріальної шкоди.
Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 14 грудня 2012 року між Закритим акціонерним товариством страхова компанія «Інкомстрах» та ОСОБА_2 укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено Полісом за №АВЕ/1873861, строк дії якого з 14.12.2012 року по 13.12.2013 року. Об'єктом страхування відповідно до даного договору, є транспортний засіб - автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_3. (а.с. 5)
Відповідно до п. 41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції Закону, який був чинний на момент настання страхового випадку) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
30 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_3, яка заподіяна під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29 червня 2013 року з вини водія ОСОБА_1, який керував транспортним засобом - «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, та на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 4)
За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.
Згідно положень п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону.
За таких обставин, суд вважає, що Моторно (транспортне) страхове бюро України правомірно пред'явило вимоги до ОСОБА_1, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 червня 2013 року, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 8438,56 грн. ОСОБА_2, внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_5, який є об'єктом страхування..
Як убачається з матеріалів справи, позивачем МТСБУ окремо заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 568,00 грн.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно з положеннями статті 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування вартості витрат за послуги аварійного комісара, у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не убачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_1 вартості витрат за послуги аварійного комісара в сумі 568,00 грн., тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.
В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.
Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.
Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.
Як убачається з матеріалів справи, 04 лютого 2016 року між Моторним транспортним страховим бюро України та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, укладено Додаткову угоду №223 до Контракту про надання правової допомоги №77 від 04 жовтня 2012 року. (а.с. 21).
Відповідно до п.2 зазначеної Додаткової угоди, встановлено, що оплата послуг виконавця в розмірах, вказаних в Контракті, здійснюється Замовником шляхом безготівкового перерахунку відповідних сум на поточний рахунок виконавця у протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання цієї додаткової угоди.
Згідно п. 1 Додаткової угоди замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справ, зокрема ОСОБА_1, з встановленим розміром винагороди виконавця в розмірі 1500,00 грн.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати винагороди виконавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн., за відсутності доказів, які мали підтвердити, про наявність понесених позивачем витрат, пов'язанних безпосередньо з розглядом даної справи в суді.
З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 8438 грн. 56 коп
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1106 грн. 77 коп., що підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного доручення про їх оплату позивачем при звернені з позовом до суду.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2.1 ст. 38, п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1, 4, 10, 11, 56, 58, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 209, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регрессу виплат, пов'язаної з виплатою страхового відшкодування - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 8438 грн. 56 коп., судовий збір в сумі 1106 грн. 77 коп., а всього стягнути 9545 грн. 33 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання відповідачем копії судового рішення.

СУДДЯ: