РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2221/15-ц

07 квітня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник П. В.

з участю секретаря Озарчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 700 000 гривень в рахунок відшкодування завданої незаконними діями прокуратури моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликався на те, що органами досудового розслідування він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст.307 КК України. Щодо нього було обрано міру запобіжного заходу тримання під вартою і 4 роки та 14 днів він утримувався під вартою. Вироком суду від 15 травня 2014 року позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. При цьому судом постановлено, що строк відбуття покарання позивачу необхідно обчислювати з дня взяття його під варту - з 08 травня 2009 року, зарахувавши у строк відбуття покарання один день затримання - 07 травня 2009 року та перебування під вартою до 22 травня 2013 року включно, тобто суд в рахунок одного року позбавлення волі зарахував чотири роки та 14 днів тримання позивача під вартою. В звязку з цим позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з надмірним триманням його під вартою в слідчому ізоляторі на протязі чотирьох років до вироку суду. Під час попереднього увязнення позивач не міг нормально спілкуватися з рідними та близькими, його звичний хід життя на довгий час було порушено, позивач втратив внаслідок тривалого тримання під вартою нормальний сон і душевну рівновагу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задоволити.

Представники відповідачів прокуратури Рівненської області та головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області позов не визнали та пояснили, що відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду можливе лише у випадку повної реабілітації. Оскільки, позивач був засуджений за вчинення злочину, то він не має права на таке відшкодування шкоди. Просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом позивач обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Під час досудового розслідування щодо нього було обрано міру запобіжного заходу тримання під вартою. Відповідно до постанов судів позивач утримувався під вартою з 08 травня 2009 року до 22 травня 2013 року. Вироком Сарненського районного суду від 15 травня 2014 року позивача було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 статті 309 КК України та призначено йому покарання з врахуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. В строк відбування покарання зараховано день затримання позивача - 07 травня 2009 року та час перебування під вартою з 08 травня 2009 року до 22 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ст.1, п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відстрочення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачає відшкодування шкоди, якщо особа, яка притягалася до кримінальної відповідальності була повністю реабілітована, щодо неї постановлено виправдувальний вирок.

В судовому засіданні встановлено, що щодо позивача було постановлено обвинувальний вирок, а тому положення вищеназваного Закону про відшкодування моральної шкоди не підлягає до застосування.

У своїй позовній заяві позивач також посилається на статтю 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено право на свободу та особисту недоторканність людини.

Пунктом 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має право на відшкодування. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на відшкодування матеріальної шкоди не залежить від повної реабілітації особи.

Разом з тим, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини право на відшкодування, закріплене в пункті 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виникає після того, як національний орган встановить позбавлення особи свободи за умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 статті 5 Конвенції.

Під час розгляду справи позивачем не надано доказів, що застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою було незаконним і це не було предметом даного судового розгляду. Саме по собі посилання в позовній заяві на тривалий термін перебування позивача під вартою не може свідчити про те, що застосування до нього запобіжного заходу було незаконним і проведено з порушенням пунктів 1, 2, 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищесказаного суд вважає, що позов є необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2