1Справа № 335/1655/16-ц 2/335/809/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що 13 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 842-99/К-07, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 17 346,00 дол. США, зі сплатою 9,5 % річних за умови виконання позичальником п. 4.2.10 цього договору, та 10,5% у разі невиконання позичальником вказаного пункту договору за користування кредитом строком з 13 грудня 2007 року по 11 грудня 2013 року.

30 червня 2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним ОСОБА_4 України укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», внаслідок чого відбулась заміна кредитора за кредитним договором від 13 грудня 2007 р. № 842-99/К-07, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним договором.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, за нею станом на 3 лютого 2016 р. утворилась заборгованість в розмірі 534 054,96 гривень, яка складається з: 386 435,48 гривень тіло кредиту, 141 864,20 гривень відсотки, 5 755,28 гривень комісія.

Посилаючись на положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 010,52 гривень.

У судовому засіданні від представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судове засідання від 7 липня 2016 р. представник позивача не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, з огляду на що суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що умовами договору про передачу активів від 30 червня 2010 р. передбачено обовязок ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» повідомити боржника про передачу активів шляхом направлення ними спільного повідомлення. Однак, на адресу відповідача таке повідомлення не надсилалось, з огляду на що відповідач не зобовязана виконувати свої обовязки новому кредитору в силу вимог частини другої статті 517 ЦК України. Також зазначив, що позивач не надав належних доказів переходу прав вимоги до нового кредитора у зобовязанні, а також доказів існування заборгованості. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

13 грудня 2007 р. між ТОВ «Укрпромбанк» як ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як Позичальником укладено кредитний договір № 842-99/К-07, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» надає ОСОБА_3 кредит на суму 17 346,00 доларів США на строк користування 72 місяці із датою повернення 11 грудня 2013 р. з метою придбання автомобіля. Процентна ставка за договором кредиту складає: 9,5 % річних за умови виконання позичальником п. 4.2.10 цього договору (укладення договору страхування), та 10,5% у разі невиконання позичальником вказаного пункту договору. Також умовами договору визначено розмір комісії за управління кредитом 0,10% від суми кредиту, права та обовязки сторін, наслідки неналежного виконання умов договору (арк. справи 612).

Додатком № 1 до вказаного договору є графік погашення платежів, в якому визначено розмір щомісячного платежу та дати погашення кредиту (остання дата погашення згідно з графіком 21.12.2009, тобто графік надано суду не у повному обсязі) (арк. справи 1314).

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13 грудня 2007 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу № 842-99/Z-07, яким забезпечуються вимоги заставодержателя за вищевказаним кредитним договором та кредитним договором «Відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів» № 843-99/К-07 від 13 грудня 2007 р. (арк. справи 6365).

Згідно із копією заяви на видачу готівки № 3000/6 від 13 грудня 2007 р. ОСОБА_3 отримала 17 346,00 доларів США, еквівалентом у гривнях якої є 87 597,30 гривень (арк. справи 66).

30 червня 2010 р. між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 (арк. справи 19-23), який не було надано суду у повному обсязі. Відповідно до нотаріально засвідченого витягу з цього договору, ОСОБА_5 передає (відступає) ОСОБА_4 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого ОСОБА_6 замінює ОСОБА_5 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень статті 516 ЦК України відступлення ОСОБА_5 прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_4 не вимагає згоди боржників (п. 4.1). Внаслідок передачі ОСОБА_5 ОСОБА_4 прав вимоги до боржників, ОСОБА_4 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_5) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (п. 4.2) (арк. справи 47). Додатком № 2 до вказаного договору визначено, що за цим договором також передаються права вимоги за кредитним договором № 842-99/К-07 від 13 грудня 2007 р. із ОСОБА_3, загальний розмір грошового зобовязання за яким визначено 17 346,00 доларів США, а фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання станом на 1 червня 2010 р. 137 040,07 гривень (арк. справи 48).

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 3 лютого 2016 р. в неї утворилась заборгованість в розмірі 534 054,96 гривень, яка складається з: 386 435,48 гривень тіло кредиту, 141 864,20 гривень відсотки, 5 755,28 гривень комісія. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 1 липня 2010 р. по 1 лютого 2016 р. (арк. справи 18), виписки по особовим рахункам з 15 грудня 2007 р. по 24 травня 2016 р. (арк. справи 71104).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першоютретьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши надані сторонами докази та перевіривши правову підставу заявлених позовних вимог та заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позивач не довів обґрунтованості заявленого позову з таких підстав.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

В матеріалах справи відповідні документи, які б підтверджували факт вибуття ТОВ «Укрпромбанк» з матеріального правовідношення та перехід його прав та обов'язків кредитора до ПАТ "Дельта Банк".

Згідно частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу ( частини 2 статті 64 ЦПК України).

Оригінали письмових доказів, як зазначено у статті 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому в силу імперативних приписів статтей 10, 11, 60 ЦПК України обов'язок доведення факту переходу відповідного права вимоги покладається на зацікавлену сторону, у даному випадку на позивача - ПАТ «Дельта Банк».

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відступлення права вимоги за договором кредиту мало місце, та він набув статус прав нового кредитора відповідно до вимог статей 512, 513, 514, 517 ЦК України.

Позивачем надані вищезазначені договори кредиту та застави у копіях, в той час як ухвалою судді від 1 березня 2016 р. від позивача вимагалось подати оригінали всіх документів, копії яких приєднані до позовної заяви. Також такі вимоги були озвучені й у запереченнях відповідача, а також у судовому засіданні, внаслідок чого у справі оголошувалась перерва з метою надання представнику позивача часу та можливостей подати докази своїх позовних вимог.

При цьому, як вже зазначалось судом вище та на це обґрунтовано було звернуто увагу у запереченнях представника відповідача, копія графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, була надана не у повному обсязі. Також, не був суду наданий у повному обсязі договір від 30 червня 2010 р. між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України про передачу Активів та Кредитних зобовязань ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4.

З наданої суду виписки з договору від 30 червня 2010 р. неможливо встановити порядок передачі права вимоги, перелік документів, якими посвідчується факт передачі правочинів, а також і перелік самих правочинів, за якими відбулось відступлення права вимоги (арк. справи 4748). Крім того, у копії окремих сторінок договору (арк. справи 1923) містяться пункти 4.5, 4.8 договору від 30 червня 2010 р., за якими ОСОБА_5 зобовязаний передати ОСОБА_4 оригінали всіх документів, які засвідчують права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та інформацію, яка є важливою для здійснення прав вимоги. Передача всіх документів здійснюється впродовж 3 місяців з дати набрання чинності цим договором. Факт передачі документів та інформації підтверджується шляхом підписання Акту приймання-передачі документів.

В цей же час, суду не було надано акту приймання-передачі документів, який би підтверджував факт передачі прав вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банку». Крім того, слід звернути увагу, що за вищевказаною умовою договору термін передачі документації встановлюється у 3 місяці, однак нарахування відповідачу заборгованості відповідно до наданого суду розрахунку почали здійснюватися з 1 липня 2010 р., тобто з наступного дня після підписання договору. Також слід вказати, що у наданому позивачем розрахунку суми заборгованості взагалі відсутні дані про здійснення ОСОБА_3 платежів до 21 листопада 2008 р., що позбавляє суд перевірити його обґрунтованість. Надані позивачем виписки по особовим рахункам підтверджують лише проведення нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією.

Крім того, за вимогами п. 4.8 договору від 30 червня 2010 р. ДельтаБанк та ОСОБА_5 були зобовязані повідомити боржника письмово про відступлення прав вимоги вподовж 5-ти робочих днів з дати укладання договору шляхом надіслання такого спільного повідомлення рекомендованим листом із повідомленням. У судове засідання представником позивача також не було надано таке письмове повідомлення, докази його вручення ОСОБА_3, у той час як представник відповідача вказував про не отримання жодних повідомлень від банків.

За вимогами частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, за відсутності доказів переходу до ПАТ «Дельта Банк» від ТОВ «Укрпромбанк» прав нового кредитора (прав вимоги) ОСОБА_3 не зобовязана виконувати свій обовязок новому кредиторові.

Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що ТОВ «Укрпромбанк» 11 червня 2010 р. було спрямовано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 842-99/К-07. Ухвалою судді від 24 червня 2010 р. провадження у справі було відкрито. Таким чином, станом на 30 червня 2010 р. (час укладання договору про відступлення прав вимоги) в провадженні суду перебувала справа про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за кредитним договором, права за яким передавались новому кредиторові, що також свідчить на обґрунтованість висновку суду про недоведеність переходу прав нового кредитора ПАТ «Дельта Банку» за вказаним кредитним договором. В подальшому позов ТОВ «Укрпромбанку» було залишено судом без розгляду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Дельта Банк» своїми правами та обов'язками, передбаченими положеннями статей 10, 11, 60 ЦПК України щодо подання доказів та доказування обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, не скористалося, причини ненадання доказів суду не повідомило, набуття права вимоги за кредитним договором із відповідачем не довело, внаслідок чого позов ПАТ «Дельта Банк» не може вважатися обґрунтованим, з огляду на що задоволенню не підлягає.

Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту статей 257, 267 ЦК України, їх положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, наслідки пропуску позовної даності застосовуються в разі доведеності позовних вимог.

Однак наведені вище обставини свідчать, що у даній справі позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, тому відсутні підстави для застосування статей 257, 267 ЦК України, як того просить відповідач.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

На підставі статті 88 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 7 липня 2016 р.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2016 р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова