Справа № 285/715/16-ц
провадження № 2/0285/666/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.07.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Музика Н.Ю., позивача: ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новограді-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 30.09.2015 року в сумі 1000 доларів США, що є еквівалентом 26 497,13 грн., а також сплачений судовий збір.

Позов обґрунтував тим, що 30.09.2015 року він та відповідач уклали договір позики шляхом складання боргового документу розписки, згідно з яким він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 1000 доларів США, з умовою їх остаточного повернення на першу вимогу. Вказав, що станом на день звернення до суду, відповідач йому позичені кошти не повернув, хоча він неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, а 11.01.2016 року надіслав на його адресу письмову вимогу про погашення заборгованості, однак ці вимоги були проігноровані відповідачем. Відтак позивач просить суд стягнути заборговані йому відповідачем кошти в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав та в обсязі, зазначених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що метою позики було придбання відповідачем автомобіля з наступним перепродажем за вищою ціною, для отримання прибутку. Відповідач пояснював йому, що хоче придбати автомобіль за 3000 доларів США, але має лише 2000 доларів. Позика укладалась у присутності свідка ОСОБА_5 Оскільки відповідач на неодноразові усні вимоги кошти не повертав, позивач у листопаді 2015 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. На теперішній час кримінальне провадження закрито за заявою ОСОБА_1

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він не писав боргової розписки, яку представив в судовому засіданні позивач, а відтак і не повинен відповідати за борговим зобовязанням.

Доповівши зміст заявлених вимог, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0001545, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу, а той одержав від позивача кошти у розмірі 1 000 доларів США, без встановленого строку виконання зобовязання, на підтвердження якого видав розписку (а.с. 25).

Встановлено, що 11.01.2016 року позивач направив поштовим звязком на адресу відповідача письмову вимогу про погашення заборгованості, в якій вимагав погасити заборгованість у сумі 1000 доларів США в строк до 18.01.2016 року (а.с. 7).

Дана вимога була отримана відповідачем 14.01.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (копія а.с. 8).

Станом час розгляду справи відповідач не повернув позивачу отримані кошти. Відповідач не визнає позов, оскільки заперечує факт складання розписки, яку надав позивач.

Стаття 526 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України встановлює правову норму, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Суд критично оцінює пояснення відповідача в тій частині, що він не є автором оспорюваної боргової розписки, з наступних підстав.

За клопотанням позивача судом витребувано та досліджено матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР за №0001545 від 12.11.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. З провадження вбачається, що воно зареєстровано за заявою ОСОБА_1 про вчинення щодо нього ОСОБА_2 шахрайських дій, вчинених за вищезазначених обставин, якими позивач і обгрунтовує позовні вимоги.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 16.11.2015 року вбачається, що свідок був присутнім під час укладання договору позики передачі ОСОБА_1 грошей в сумі 1000 доларів США ОСОБА_2 та складання ОСОБА_2 розписки.

Клопотань про допит свідка в судовому засіданні сторони не заявили.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 23.12.2015 року кримінальне провадження закрито.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 28.12.2015 року містить висновок, яким встановлено, що ОСОБА_1 будучи знайомим ОСОБА_2 на добровільній основі позичив останньому гроші в сумі 21 527 грн. та не повідомив термін повернення вказаних грошей.

Крім того, в судовому засіданні за згодою сторін досліджено наданий позивачем відеозапис, на якому зафіксовано, як відповідач спілкується з позивачем, повідомляє про певні труднощі, які виникли у зв'язку з придбанням автомобіля та запевняє у поверненні коштів у майбутньому.

В судовому засіданні відповідач визнав, що на відео відтворено саме його спілкування з позивачем, але заперечував його зв'язок з позикой, що є предметом спору. Разом з тим, будь-яких доказів наявності інших грошових зобов'язань між сторонами відповідач суду не надав.

Також, судом враховано положення ст. 204 ЦК України відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірність укладеного сторонами договору позики підтверджується зокрема і тим, що відповідачем в ході розгляду справи не був заявлений зустрічний позов про визнання укладеного правочину недійсним, відтак суд не має підстав вирішувати питання про дійсність чи недійсність наданої позивачем розписки.

Клопотання відповідача про проведення почеркознавчої експертизи суд відхилив у зв'язку з тим, що обставини, які може встановити експертиза, виходять за межі предмета доказування у даній справі, отже не можуть бути використані як належний доказ.

Вищевказані обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивача, оскільки ним був доведений в судовому засідання факт укладання договору позики з відповідачем, відповідно до умов якого останній зобовязався повернути позивачу борг в сумі 1000 доларів США за його першою вимогою.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 1000 доларів США, що є еквівалентом 26 497, 13 грн. по курсу НБУ станом на 09.03.2016 року, тобто на день подачі позовної заяви до суду.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні 18.07.2016 року склав : 2 480,7177 грн. за 100 доларів США.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 1000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2016 р. складає 24 807 грн. 18 коп.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 2).

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2016 р. складає 24 807 (двадцять чотири тисячі вісімсот сім) грн. 18 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за курсом НБУ станом на 09.03.2016 р. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2016 р.

Головуючий: А.В. Помогаєв