У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Бондаренко Н.В., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що її брат тривалий час важко хворів та постійно перебував на лікуванні у різних закладах охорони здоровя, що доводиться відповідними епікризами та довідками.

Зазначає, що відповідачі, які є дочками спадкодавця, не приймали участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був майже непрацездатним, якому була встановлена група інвалідності безстроково та який потребував матеріального забезпечення в звязку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень, які супроводжувались постійним перебуванням на лікарняному як в лікарні так і на амбулаторному лікуванні вдома.

В ході судового слідства були допитані свідки, які кожен окремо вказали на відомі їм у справі обставини та пояснили, що дійсно їм не відомі факти навідування та надання будь-якої допомоги з боку дочок покійного, а також вказали, що ОСОБА_4 дуже важко хворів, а перед смертю взагалі не вставав з ліжка та вже тривалий період часу ним опікувалась його сестра ОСОБА_1

Однак вищевказані обставини, а також пояснення свідків були проігноровані судом першої інстанції.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 22 серпня 2015 року помер ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В цьому будинку зареєстровані його бувша дружина ОСОБА_5 та діти, - відповідачі по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка по справі ОСОБА_1 є рідною сестро померлого ОСОБА_4

Після його смерті відкрилася спадщина.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до ст. 1262 ЦК України відноситься до спадкоємців другої черги.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказана норма стосується усіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умов свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, тобто, це безпомічність особи, неспроможність її своїми силами забезпечити умови свого життя, в зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду.

Згідно епікризів від 04 травня 2007 року, № 1314 від 10 лютого 2009 року, № 6350 від 17 червня 2008 року, № 458 від 25 січня 2008 року, № 1669 від 01 березня 2007 року, № 3289 від З0 березня 2007 року, № 9142 від 21 серпня 2009 року, виписки з амбулаторної картки, копії висновків за результатами проходження обстежень ОСОБА_4 протягом тривалого часу, а саме - з 2007 року ОСОБА_4 мав хронічні захворювання: гіпертонічну хвороба, інфаркт міокарда, гостре порушення мозкового кровообігу, з приводу яких систематично проходив лікування у неврологічному відділенні.

ОСОБА_4 за висновками МСЕК від 01 липня 2011 року був визнаний інвалідом другої групи довічно.

У звязку з інвалідністю ОСОБА_4 отримував пенсію.

Однак, наявність хронічних захворювань не свідчить про безпорадний стан особи, який слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим така особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Медичного висновку про безпорадний стан ОСОБА_4 та що він потребує сторонньої допомоги немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що належними та достатніми доказами по справі не встановлено, що ОСОБА_4 потребував допомоги від спадкоємців за умови отримання її від інших осіб, як не встановлено і того, що вони мали матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Не встановлено судом також тих обставин, що спадкоємці ухилялися від обовязку надавати своєму батькові необхідну допомогу, оскільки під ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення пов'язане із винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, тобто, ухилення характеризується умисною формою вини.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що доказами по справі не доведено необхідності надання додаткової допомоги дочками померлого ОСОБА_4

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Доводи апелянта, які викладені в її апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_6.