Справа № 344/9653/16-ц
Провадження № 2/344/4270/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 серпня 2016 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти зменшення розміру аліментів, вважає таке зменшення не обґрунтованим та звернула увагу суду на те, що наведені позивачем у позовній заяві докази не є підтвердженими, доходів відповідача не вистачає для утримання доньки.

Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 05.09.2012 року вирішено стягувати з з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2/5 частини всіх видів доходів ОСОБА_4, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами було розірвано за позовом ОСОБА_4 згідно рішення суду від 05.10.2012 року (а.с.8-9).

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.10.2012 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.09.2012 року залишено без змін.

ОСОБА_6 зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна розміру аліментів на дитину повязана із зміною матеріального становища, сімейного стану, а також стану здоровя платника аліментів або їх одержувача на протязі аліментного зобовязання.

ОСОБА_6 зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів працював у Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету на посаді викладача, що підтверджує копією трудової книжки (а.с.12-13). Де працює на час звернення, позивач не вказав, однак судом встановлено, що місце роботи не змінилось.

Також позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на момент винесення рішення про стягнення аліментів на утриманні в нього не було інших осіб. Однак, як вказує позивач у позовній заяві, на даний момент на його утриманні перебуває син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та рідний брат ОСОБА_8, який є інвалідом І-ої групи, хоча судом вастановлено, що інвалідність - ІІІ група (а.с.34).

Дані докази на переконання суду не обґрунтовують обставини зменшення розміру аліментних платежів, виходячи з такого.

У судовому засіданні відповідач зазначила, що позивач далі продовжує працювати у Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету, а те, що на утриманні позивача знаходиться його син ОСОБА_9 від шлюбу із ОСОБА_10, не звільняє його від обовязку щодо належного утримання доньки ОСОБА_5. Також відповідач зазначила, що позивач у своїй власності має автомобіль.

ОСОБА_6 обстеження матеріально-побутових умов сімї від 25.07.2016 року ОСОБА_4 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із братом ОСОБА_8, який є інвалідом І групи (а.с.14)

ОСОБА_6 обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 21.09.2016 року (а.с.43) встановлено, що ОСОБА_2 із своєю дочкою ОСОБА_5 проживають у будинку, власником якого є ОСОБА_11 (матір відповідача).

Також відповідачем надано докази того, що вона працює в Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету (а.с.42). Доходів відповідача не вистачає на утримання доньки ОСОБА_5. До того ж відповідач має кредитні зобовязання за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.09.2016 року.

Тому, доводи відповідача про значно вищі витрати, ніж аліменти від позивача у визначеному судом рішенні, та те що іншого доходу окрім заробітної плати по місцю роботи відповідач немає є переконливими та доведеними належними доказами, що не спростовано позивачем.

Не заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо підстав для зменшення аліментів те, що у нього на утриманні є рідний брат ОСОБА_8, оскільки це не може слугувати підставою для зменшення аліментів на утримання доньки позивача так як будучи інвалідом ІІІ-ої групи, а не І-ої групи як зазначав позивач, ОСОБА_8 отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімумом - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Однак, суд враховує те, що щорічно Законом України визначається прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку, який в рівних обовязках повинен забезпечуватися обома батьками.

Окрім того, як встановлено судом видатки на утримання дочки сторін з врахуванням складності її захворювання (підтверджено копіями медичних карток дитини), що також враховується у такій категорії справ, є значно більшими ніж прожитковий мінімум на дитину.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не доведено позивачем підстав для зменшення розміру частки його доходу та враховуючи стан здоровя дитини на яку стягуються аліменти, та подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 182, 192 СК України, керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.