АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/883/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2868/16Головуючий у 1-й інстанції Ряднина В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк»звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 22.08.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2160 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами банку» складає між нею і Банком Договір, за яким позичальник зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У порушення умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.05.2016 утворилась заборгованість в розмірі 16490,29 грн., а тому позивач просив стягнути з відповідача вказану суму, а також судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»» заборгованість за кредитним договором від 22.08.2007 року в сумі 2446,83 грн. та судовий збір в сумі 205 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі. Вважає, що суд помилково застосував позовну давність для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, враховуючи, що останнє погашення боргу відповідачем відбулося 27 травня 2014 року, що є перериванням строку позовної давності, та відповідно звернення до суду банком відбулося в межах трирічного строку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 22.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н шляхом приєднання, що складається з Памятки клієнта, Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2160 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячна комісія 1% (а.с.7-13).

У звязку з невиконанням умов договору, у відповідача утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 31.05.2016 становила 16490,29 грн., з яких заборгованість за кредитом 1246,83 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом11419,56грн, заборгованість по комісії за користування кредитом 2800,55грн, судові штрафи 1023,35 грн. (а.с. 4-6).

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до змісту ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 6.5, 6.6, 8.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежу по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та 5% від суми позову.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції в частині незгоди з відмовою у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування кредитом, то рішення підлягає перегляду лише в цій частині.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції, виходив з того, що останній платіж за кредитом в погашення процентів відповідач здійснила 18.05.2013 року, а з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося тільки 04.07.2016 року, тобто строк позовної давності до стягнення процентів по договору, передбачений ст. ст. 256, 257 ЦК України, про застосування якого в ході судового розгляду справи в місцевому суді прохала відповідач, минув, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно виписки по особистому рахунку за договором № б/н від 22.08.2007 року, відповідач протягом 2007 2014 років користувалася кредитними коштами та періодично погашала кредитну заборгованість.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні стягнення відсотків за користування кредитом, місцевий суд вірно керувався правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 у справі № 6-14цс14, згідно якої картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

При цьому, суд помилково вважав, що сплата тіла кредиту та відсотків за його користування є окремими визначеними черговими платежами за договором, оскільки такий черговий платіж, включає в себе як частину кредитної суми так і нараховані відсотки за користування кредитом.

Тим самим, погашаючи заборгованість за кредитом, позичальник сплачує певну суму, а Банк у визначеному договором порядку зараховує дані кошти на погашення кредитного ліміту, відсотків, комісії та пені.

Як вбачається, виписка Банку про рух коштів відображає кожну трансакцію, що відбувалася на картковому рахунку, зміну розміру кредиту, погашення заборгованості.

Зокрема, в розрахунку заборгованості, а саме в графі «Сума погашення за наданим кредитом» відображено всі кошти, що надходили на сплату заборгованості за кредитом. Ці кошти Банком в послідуючому зараховувалися на сплату пені, прострочених платежів, поточної заборгованості, процентів тощо. Як видно, останній платіж на погашення заборгованості було здійснено відповідачем 27 травня 2016 року у розмірі 150 грн.

Тобто здійснюючи такий платіж, відповідач сплачувала заборгованість по кредиту в цілому, а не конкретно за тіло кредиту чи інше зобовязання, оскільки умови договору передбачають обовязкове погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами.

Таким чином, висновок суду, що строк позовної давності до стягнення процентів по договору слід рахувати з 18.05.2013 року не ґрунтується на Законі, оскільки сплата відсотків не є черговим платежем, а є погашенням процентів внаслідок надходження коштів від позичальника.

В той же час, той факт, що із сплачених відповідачем 27.05.2014 року коштів не було здійснено погашення відсотки по договору не є свідченням, що Банк втратив своє право на звернення до суду з даним позовом внаслідок спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, сплативши вказану суму коштів на погашення кредитної заборгованості, ОСОБА_2, вчинила дію, якою визнала борг по кредиту, а отже мало місце переривання строку позовної давності, тому саме з цієї дати слід рахувати перебіг строку позовної давності з вимогами про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування та інших видів відповідальності.

Між тим, дана обставина дає позивачу можливість звернутися до суду з вимогами про стягнення як тіла кредиту, так і відсотків за його користування, не залежно від того, яка трансакція відбулася, внаслідок сплати коштів.

Оскільки останнє погашення боргу відповідачем мало місце 27.05.2014 року, а до суду з позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося в липні 2016 року, то трирічний строк позовної давності останнім не пропущено.

Крім того, враховуючи те, що відповідачем порушено умови договору та строки повернення кредиту, вимоги Банку щодо сплати відсотків є обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про можливість задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом у розмірі 11419 грн. 56 коп.

Відповідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов в частині стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором підлягає задоволенню, відтак судові витрати також підлягають стягненню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, а тому відповідно до ст.. 309 ЦПК України судове рішення в цій частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення даних позовних вимог та стягнення судового збору.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк відсотки за користування кредитом у розмірі 11419 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк судовий збір у сумі 950 грн. 82 грн. за подачу позовної заяви та 1515 грн. 80 коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 2466 грн. 62 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1