Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 428/6118/14-ц
Провадження № 22ц/782/503/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року липня «6» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Романченко В.О.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про порушення особистих немайнових прав громадянина України та відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про порушення особистих немайнових прав громадянина України та відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 доводи доводи апеляційної скарги не визнала, просила суд в задоволенні скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, у жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про порушення особистих немайнових прав громадянина України та відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником та керівником приватного підприємства «Неонікс», зареєстрованого в органах державної податкової служби 01.07.2011 року за № 196. Підприємством у серпні місяці 2011 року, згідно договору купівлі-продажу, було відвантажено платнику ПДВ товару на суму більш ніж триста тисяч гривень. 10 жовтня 2011 року, на виконання вимог п.1 ст.181 Податкового кодексу України підприємством було подано до ДПІ м. Сєвєродонецька реєстраційну заяву. Заяву було заповнено з дотриманням всіх вимог Податкового кодексу України та «Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість». 26 жовтня 2011 року підприємством ПП ВКФ «Неонікс» було отримано листа, в якому ДПІ повідомляло, що у поданій заяві не заповнено розділ 14 «Відомості про засновників» та запропоновано подати нову Реєстраційну заяву. Таке твердження є помилковими, вимога порушувала його права громадянина України, було зловживанням правом і спонуканням здійснювати непередбачені законодавством дії. Маючи на руках засвідчену копію заяви, де заповнені усі розділи, з метою встановлення істини 27 жовтня він, як керівник та власник підприємства, зайшов на прийом до ОСОБА_4, та повідомив про фальшування документів працівниками інспекції. В порушення ст.15 ЗУ «Про звернення громадян», керівником ДПІ у м. Сєвєродонецьку ОСОБА_4 його заява розглянута не була та відповіді він не отримав. 01.11.2011 року, підприємство звернулося з заявою до керівника ДПІ у м. Сєвєродонецьку, на що 15.11.2011 року підприємство отримало лист за №19539/10-010 від 09.11.2011 року, з якого помітно формальний підхід до заяви. На подану втретє заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість від 23.11.2011 року вх.№6785/10, підприємство 12.12.2011 року отримало лист, в якому, зокрема, йдеться про відсутність у розділі 5 заяви податкового номеру, а розділі II не зазначено витрат виробничого та невиробничого характеру. В оригіналі ці розділи заповненні, про що свідчать копії, засвідчені секретарем. Фальшуючи таким чином заяву, ДПІ протидіяли нормальній роботі підприємства. Чим в черговий раз квапили і змушували заявника здійснювати непередбачені законом дії, відривали від роботи, отримання доходу не тільки в запланованому обсязі, а й взагалі, ображали людську гідність і завдавали моральну шкоду. Шість місяців підприємство не мало можливості ні придбати товар, ні продати його.

Також, в перевищення службових повноважень, листами за №18385/16-28 від 21.10.2011 року, № 19969/16-28 від 16.11.2011 року, №20769/16-28 від 29.11.2011 року, №22256/16-28 від 06.12.2011 року, ДПІ зверталося до підприємства з пропозицією про надання усієї документації фінансово-господарської діяльності підприємства та пояснення щодо способу доставки товарів до покупців, не маючи до цього вагомих підстав. Жодним пунктом Податкового Кодексу та Положення про реєстрацію платників податку не вказано додавати до заяви інші «мети фінансово-господарської діяльності. Усі потрібні для перевірки дані є у заві про надання свідоцтва платника податку. 3 січня 2012 року підприємство одержало листа за №24408/16-28 від 27.12.11р. на подану вчетверте заяву з супровідним листом №005 від 14.12.2011 року. Не враховуючи пояснень, наданих в супровідному листі, без пояснення підстав, підприємству було відмовлено в реєстрації на підставі, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг. Відмовивши підприємству в реєстрації на підставі не здійснення постачання товару, податківці звинуватили підприємство в фальшуванні Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за третій квартал 2011 року від 27.10.2011 року, одержаною уповноваженою особою 31.10.2011 року.

29 березня 2012 року, після шести місяців та подання семи заяв про реєстрацію платником податку на додану вартість, без перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, чого безпідставно вимагали податківці, підприємство одержало свідоцтво.

Таким чином підприємство з жовтня 2011 року по квітень 2012 року було позбавлено можливості працювати, а керівник підприємства одержувати зарплатню, тому, на підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати порушення відповідачем його особистих немайнових прав та стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 37635,28 грн., моральну шкоду в сумі 120000,00 гривень., загалом - 157635,28 гривень.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.10.2011 року ПП ВКФ «Неонікс» на виконання вимог п.1 ст.181 Податкового кодексу України було подано до ДПІ м. Сєвєродонецька заяву про Реєстрацію платником ПДВ. В заяві зазначено обсяг постачання товарів в сумі 341706 грн. Листом № 18385/16-28 від 21.10.11 р підприємству було повідомлено про допущення порушення п.72 Положення про реєстрацію платників ПДВ, а саме «усі розділи реєстраційної заяви підлягають заповненню», при цьому не заповнено розділ 14 Заяви «Відомості про засновників». Також повідомлено про необхідність підтвердження відомостей, зазначених в заяві, а саме обсягу постачання в сумі 341706 грн., на підставі п.п. 20.1.6 га п. 73.3 Кодексу запитано первинні документи щодо видаткових накладних або актів наданих послуг, довіреності, документи по транспортуванню, банківські виписки. Також запропоновано надати нову заяву.

03.11.2011 р. ПП ВКФ «Неонікс» ДПІ було надано заяву про реєстрацію платником ПДВ. В заяві зазначено обсяг постачання товарів в сумі 341706 грн. До заяви додано незасвідчену копію банківської виписки від 07.10.2011 року. Підприємству було повідомлено про допущення порушення п. 10 Положення про реєстрацію платників ПДВ, при цьому в розділі 13 Заяви надано неповні дані, оскільки згідно з відомостями з ЄРД, керівник та засновник ПП ВКФ «Неонікс» та ПП ВКФ «Нікє» - ОСОБА_2 також є керівником та засновником ПП «Тріанон», але інформацію про ПП «Тріанон» в розділі 13 не зазначено. Повідомлено про необхідність підтвердження відомостей, зазначених в заяві, а саме обсягу постачання в сумі 341706 грн., на підставі п п 20.1.6 та п 73 3 Кодексу запитано первинні документи щодо видаткових накладних або актів наданих послуг, довіреності, документи по транспортуванню, банківські виписки. Запропоновано надати нову заяву.

23.11.2011 року від ПП ВКФ «Неонікс» надійшла заява про реєстрацію платником ПДВ. До заяви додано незасвідчену копію банківської виписки від 07.10.2011 року. Інші документи щодо суті операцій відсутні. Додано угоду від 16.03.2010 року купівлі-продажу немайнового права, згідно якого ОСОБА_2 передав належне йому немайнове право ПП Тріанон» іншій особі ОСОБА_5 Листом № 22256/16-28 від 06.12.11р. Підприємству було повідомлено про допущення порушення п. 7 2 Положення про реєстрацію платників ПДВ, а саме «усі розділи реєстраційної заяви підлягають заповненню», при цьому не в розділі 5 Заяви «Відомості про відповідальних осіб платника» в графі «особа, що подає заяву» не зазначено податковий номер особи, яка подає заяву, та у розділі 1 і «Перелік приміщень платника, його філій, представництв та відокремлених підрозділів» не зазначено витрати виробничого та невиробничого характеру за останні 12 місяців. Повідомлено, що пунктом 183.8 ПКУ передбачено відмову у реєстрації платником ПДВ, якщо за результатами розгляду заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарі в/послуг, або не відповідає вимогам пункту 181.1 ст. 181 ПКУ. У в'язку з ненаданням підтверджуючих документів на запити ДПІ № 18385/16-28 від 21.10.11р., № 9969/16-28 від 16.11.11р., повторно в листі 22256/16-28 від 06.12.2011 року міститься пропозиція вдати підтверджуючі документи та нову заяву.

14.12.2011 року від ПП ВКФ «Неонікс» за реєстр № 7164/10 до ДПІ надійшла заява про реєстрацію платником ПДВ. До заяви додано незасвідчену копію банківської виписки від 07.10.2011 року про отримання ПП ВКФ «Неонікс» суми 10251,18 грн. згідно рахунку № 1 від 06.10.11р. в якості сплати за лист. Інші документи щодо суті операцій відсутні. Листом № 24408/16-28 від 27.12.11р. підприємству було повідомлено, що за результатами розгляду реєстраційної заяви та поданих до неї документів встановлено, що ПП ВКФ «Неонікс» не відповідає вимогам, зазначеним в п. 181.1 ПКУ Пунктом 183.8 ПКУ передбачено відмову у реєстрації платником ПДВ, якщо за результатами розгляду заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг, або не відповідає вимогам пункту 181.1 ст.181 ПКУ. У зв'язку з цим на підставі п 183 8 ПКУ, ДПІ у м. Сєвєродонецьку відмовило в реєстрації ПП ВКФ «Неонікс» в якості платника ПДВ.

09.02.2012 р ПП ВКФ «Неонікс» до ДПІ було надано заяву про реєстрацію платником ПДВ, однак через відсутність доданих до видаткової окладної від 07.09.2011 року первинних документів про отримання коштів за продану продукцію та документів про транспортування продукції до м. Донецька неможливо було підтвердити факт наявності обсягу оподатковуваних операцій в сумі 341706 грн.

05.03.2012 року ПП ВКФ «Неонікс» до ДПІ подано заяву про реєстрацію платником ПДВ.

29.03.2012 року, підприємство ПП ВКФ «Неонікс» одержало свідоцтво реєстрацію платника ПДВ.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду в якості фізичної особи, та вважає, що відповідачем по відношенню до нього було порушено немайнові права, а саме: право на підприємницьку діяльність, що передбачене ст. 42 Конституції України та право на працю, що надає можливість заробляти собі на життя, передбачене ст. 43 Конституції України.

Так, поняття особистих немайнових прав визначено в ст. 269 ЦК України, де зазначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Статтею 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відносини, щодо реєстрації платником ПДВ виникли саме між юридичною особою ПП ВКФ «Неонікс» та відповідачем, а не між позивачем, як фізичною особою та відповідачем, оскільки за своїм змістом вказані субєкти не є тотожними, що предметом розгляду неправомірність, протиправність дій відповідача по відношенню до позивача, чи то ПП ВКФ «Неонікс» в порядку іншого судочинства не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Єдиною підставою цивільно-правової відповідальності у таких правовідносинах є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдає, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Компетенція судів, щодо розгляду цивільних справ передбачена ст. 15 ЦПК України.

Між тим, ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог зазначав, що відмовляючи підприємству у видачі свідоцтва платника податку на додану вартість, посадові особи податкової інспекції здійснили наступні протиправні дії:

- на виконання податкового законодавства, заява на отримання свідоцтва платника податку на додану вартість подана з дотриманням вимог п.181.1 ст.181 p.V, пп.183.1, 183.2 ст.183 p.V Податкового кодексу України від 2 грудня 2010р.;

- фальшування офіційних документів - заяви на отримання свідоцтва платника податку на додану вартість, шляхом заміни заповненого аркушу на чистий;

- фальшування офіційних документів - заяви на отримання свідоцтв платника податку на додану вартість; шляхом надання недостовірних даних щодо заповнення розділів реєстраційної заяви (заява від 23.11.2011р.);

- порушення посадовою особою ОСОБА_5 ст.ст. 9, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- ігнорування керівництвом податкової інспекції м.Сєвєродонецька заяви про проведення службового розслідування;

- порушення службовцями ДПІ у м.Сєвєродонецьку ст. 183.9 Податкового Кодексу України, стосовно строку розгляду заяви на отримання свідоцтва платника податку ПДВ (протягом 10 робочих днів від дня надходження заяви);

- незаконна вимога, в порушення п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПКУ, надати документи задля перевірки фінансово-господарської діяльності, замість документа, підтверджуючого постачання товару, згідно п.іст.181 ПКУ;

- незаконна відмова у отриманні свідоцтва платника податку на додану вартість в порушення ст. 183.8 ПКУ, безпідставне звинувачення у фальшуванні підприємством Декларації з податку на прибуток за III кв. 2011р.;

- неправдиве звинувачення заявника в погрозах в бік службовців податкової, та ігнорування листів щодо надання підтверджуючих документів;

- незаконне залучення до розгляду заяви про видачу свідоцтва платника податку на додану вартість представників податкової міліції;

- розгляд заяви у підрозділі адміністрування податку ПДВ, замість підрозділу інформатизації та обліку платників податку.

Проте, оцінка неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області щодо ПП ВКФ «Неонікс» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження порушення відповідачем саме його особистого немайнового права на підприємницьку діяльність, права на працю, оскільки такі права не порушувалися, не звужувалися, не обмежувалися у звязку з неотриманням ПП ВКФ «Неонікс» свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини відповідно до ЦК України ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Враховуючи вказані вищевикладені обставини, законодавство України, місцевий суд дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги щодо відшкодування судових витрат вирішені судом відповідно до ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин, посилання ОСОБА_2 на те, що рішення є незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального права не приймаються апеляційним судом до уваги оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення, апеляційному суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: