Справа № 559/1891/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та визнання права власності на частину будівлі,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником 10/100 частки домоволодіння, що знаходиться на вул. Кирила і ОСОБА_6, 24 у м. Дубно Рівненської області. Разом з ним співвласниками даного житлового будинку є ОСОБА_5 (40/100), ОСОБА_4 (14/100) та ОСОБА_3 (36/100). Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за даною адресою, виготовленого КП «Архітектор» 07.10.2009 під реєстровим номером 46-176-11026, чітко зрозуміло, що всі приміщення даного будинку діляться на три окремі квартири, а в загальному користуванні всіх співвласників залишаються такі приміщення: коридор загальною площею 30 м2 і комора загальною площею 15,4 м2, що позначені відповідно цифрою «І» та цифрою «II» в експлікації приміщень у даному технічному паспорті. Як співвласники житлового будинку всі вони мають право на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться даний будинок. Перший ОСОБА_7 акт щодо цієї земельної ділянки було видано 16 березня 1995 року ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Дубенської міської ради народних депутатів від 24.06.1994 № 351. Пізніше ця ж земельна ділянка на підставі договору дарування від 07.03.2003 перейшла у власність ОСОБА_3, у зв'язку з чим було виготовлено новий ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку від 17.05.2004 р. На даний час ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0516 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.08.2008 р. серії ЯД 241529. Як підстава видачі даного державного акту теж зазначено договір дарування земельної ділянки, але від 19.01.2007 р. Таким чином, це і є діючий на даний час документ, що підтверджує право власності відповідача на земельну ділянку за адресою: вул. Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область.

Отже, перший державний акт на відповідну земельну ділянку розроблявся на підставі рішення виконавчого комітету, а наступні державні акти видавалися на підставі цивільно- правових договорів. Визначаючи площу земельної ділянки для передання у приватну власність гр. ОСОБА_8, виконавчий комітет у своєму рішенні закріпив вказівку замовити проект передачі у приватну власність відповідної земельної ділянки. Таким чином конкретна конфігурація земельної ділянки розроблялася вже після прийняття рішення органу місцевого самоврядування. Тому сформована земельна ділянка у такому вигляді, в якому вона зараз зафіксована, є результатом роботи розробника відповідного документу.

Як видно із державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.08.2008 р., виданого ОСОБА_3, північна межа наданої відповідачу земельної ділянки віддалена від південної стіни згаданої будівлі на 12,40 м. В цьому можна переконатися, додавши проміри між поворотними точками «Б», «В» і «Г» на плані меж земельної ділянки (3 м + 4,10 м + 5,30 м). А згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.09.2007 р, виданим ОСОБА_4, із земельною ділянкою ОСОБА_3 межує земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,0060 га. При цьому, обидві згадані земельні ділянки разом охоплюють всю площу під будівлею, яка на праві спільної власності належить не лише братам ОСОБА_4, але й ОСОБА_5 та йому, ОСОБА_2 Згідно з описом меж у зазначених державних актах, земельна ділянка ОСОБА_3, в напрямку від точки «В» до точки «Г» межує із земельною ділянкою ОСОБА_4. Приміщення у житловому будинку № 24, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позначені в експлікації до плану в технічному паспорті як квартира № 3. Виходячи зі змісту договору дарування будинку від 07.03.2003 (укладеного між ОСОБА_9, який діє від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3) та договору дарування частини будинку від 04.01.2007 (укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4), у власності ОСОБА_3 перебувають приміщення, що зазначені в експлікації під номерами «3-1», «3-2», «3-3», «3-4», «3-7»,, ? коридора та ? кладовки, а у власності ОСОБА_4 перебувають приміщення, що зазначені в експлікації під номерами «3-5» і «3-6». Сумарна довжина стін кімнат ОСОБА_4 у даному будинку по протяжності з півночі на південь (по внутрішньому обміру) складає 7,05 м (3,9 м + 3,15 м). Результати наведених арифметичних операцій підтверджують той факт, що зображені на державних актах і відведені відповідачам в приватну власність земельні ділянки охоплюють в тому числі і спільну комору та спільний коридор усіх співвласників (протяжність стіни з півночі на південь = 3 м) і навіть захоплює частину його кімнати та кімнати, що належить ОСОБА_5 (під номерами «1-1» та «2-1» в експлікації приміщень).

Про дану ситуацію він дізнався в процесі виготовлення КП «Дубномістобуд» проектної документації на земельну ділянку за його замовленням. В ході підготовки відповідних документів з'ясувалося, що частина земельної ділянки, на якій розташований коридор загального користування та частина квартири ОСОБА_2, приватизована його сусідом (іншим співвласником). Відповідачам було видано державні акти на право власності на земельні ділянки з невірними даними щодо конфігурації їхніх земельних ділянок, оскільки у власності двох братів опинилася та частина землі, на якій розташований спільний коридор і комора всіх співвласників будинку, і яка, відповідно, може перебувати лише у їхній спільній власності, а також частина землі під приміщеннями, які належать особисто йому. Він залишився позбавлений права на приватизацію частини земельної ділянки, а відповідачі безпідставно набули право власності на частину земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні та ще й на частину земельної ділянки, яка перебуває в особистому його користуванні. Поскільки коридор і комора виділялися не окремому власнику, а належать всім власникам спільно, то визначати частину земельної ділянки під спільним приміщенням не можливо і така ділянка має надаватися у спільну сумісну власність.

Його фактично позбавили можливості приватизувати ту частину земельної ділянки, яка постійно перебувала у його користуванні, а також позбавили можливості отримати у спільну власність земельну ділянку, яка знаходиться під спільними приміщеннями усіх співвласників. Реалізувати своє право, передбачене ст. ст. 81, 116 ЗК України, він зможе лише після того, коли згадані державні акти на право власності на земельні ділянки та державна реєстрація відповідних земельних ділянок буде скасована, а документація із землеустрою буде виготовлена заново. Відповідачі не бажають добровільно переробити відповідну документацію і своїми діями фактично намагаються змінити режим користування приміщеннями, які перебувають у спільній власності.

Крім того, під час підготовки даного позову з'ясувалося, що право спільної сумісної власності на коридор та комору не за всіма співвласниками будинку задокументовано належним чином. Так, у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Кирила і ОСОБА_6, 24 від 07.10.2009 р. приміщення з позначеннями «І» та «II» в експлікації приміщень (коридор та комора) винесені за межі переліку приміщень, що відносяться до кожної з трьох квартир будинку, тобто є спільними. У договорі дарування будинку від 07.03.2003, укладеному між ОСОБА_9 від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, предметом дарування є ? коридора і ? кладовки, а вся частка, що відчужується, становить 50/100 будинку. Таким чином, у частку 50/100, що за договором дарування частини будинку від 04.01.2007 була розподілена між братами ОСОБА_3 (36/100) та ОСОБА_4 (14/100), входить ? коридору та ? комори. Це означає, що в іншу половину будинку, тобто в таку ж частку 50/100, яка розподілена між ОСОБА_5 (40/100) та ним (10/100) також входить по ? частині згаданого коридору та комори. Хоча у документах, на підставі яких ці дві особи отримали свої частки, помилково не вказано конкретно про наявність у них права на ? коридору та комори. У договорі дарування будинку від 01.03.2004, укладеному між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, не вказано конкретних приміщень, що відчужуються, а лише визначена ідеальна частка. Аналогічна ситуація складається і в нього. Свою частку в праві власності на будинок він отримав за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.04.2010 після смерті батька. Його батько отримав дану частку за договором дарування від 18.03.2008 у ОСОБА_11. ОСОБА_11 отримала дану частку за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.03.2008 (у спадок від ОСОБА_6П.). ОСОБА_6 свого часу отримала дану частку в ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 01.10.1997 р. А ОСОБА_10 ця частка дісталася від ОСОБА_12 за договором дарування від 16.12.1966 р. В даному договорі також визначаться лише ідеальна частка без зазначення приміщень. В подальших договорах ідеальна частка трансформується вже у конкретні приміщення, проте чомусь з ігноруванням факту наявності спільних приміщень (коридору та комори). Частку 50/100, яку ОСОБА_3 отримав у дар від ОСОБА_8 за договором від 07.03.2003, остання набула за договорами купівлі-продажу від 12.09.1989 та від 01.02.1989 від ОСОБА_13 І за цими договорами попередній власниці відчужувалася теж лише ідеальна частка (по 25/100 за кожним договором) без визначення конкретних приміщень, в тому числі й без визначення права на спільні коридор і комору. Вже потім, у наступних договорах почали зазначати конкретні приміщення, що відчужуються, і включати до предмету договору право на ? коридора та 1/ 2 кладовки.

Неузгодженість із обсягом майна, яке включалося до переліку відчужуваних приміщень за різними договорами різним власникам, пояснюється тим, що частки у праві власності на будинок № 24 по вул. Кирила і ОСОБА_6 в м. Дубно відчужувалися багато разів і протягом тривалого періоду часу. Спочатку такі відчуження відбувалися із зазначенням лише ідеальної частки, а пізніше - із зазначенням конкретних кімнат/приміщень. При цьому, одним власникам ? спільних приміщень врахували у їх 50/100 будинку, а іншим власникам ці приміщення помилково не вписали, хоча ці особи також разом мають у співвласності 50/100 будинку. Даний житловий будинок, крім згаданих вище осіб, більше нікому не належить, і розподілений лише між чотирма вже згаданими співвласниками. Допущена таким чином один раз помилка при визначенні і закріпленні переліку конкретних приміщень, що відчужуються, була продубльована у всіх наступних договорах. Хоча цілком очевидно, що частка ? спільних приміщень нікуди не поділася, і ніякому іншому власнику, окрім уже наявних володільців, у власність не перейшла. Таким чином, ОСОБА_5 фактично має право на 40/100 комори та 40/100 коридора, а він, ОСОБА_2, має право на 10/100 комори та 10/100 коридору. Просить визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯД № 241529 від 22.08.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га, розташовану за адресою: вул. Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область, що надана ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0516 га, розташованої за адресою: вул. Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку ОСОБА_3; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯД № 243693 від 06.09.2007 на право власності на земельну ділянку площею 0,0060 га, розташовану за адресою: вул. Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область, що надана ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0060 га, розташованої за адресою: вул. Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4; визнати за ним право власності на частку 10/100 коридора і комори (позначені відповідно цифрою «І» та цифрою «II» в експлікації приміщень у технічному паспорті, виготовленому комунальним підприємством «Архітектор» Дубенської міської ради 07.10.2009 (інвентаризаційна справа № 4062) житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Кирила і ОСОБА_6, 24, м. Дубно, Рівненська область; судові витрати покласти на відповідачів у справі.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги із зазначених підстав. Просять задоволити позов у повному обсязі. Пояснили, що дізнався позивач про порушення свого права лише у червні 2015 року, а тому строків позовної давності не пропустив.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку. Причина неявки суду невідома, а тому не може вважатися поважною. Подав до суду письмове заперечення. Пояснив, що йому, згідно договору дарування від 7.03.2003р., належить 50/100 частин житлового будинку за адресою м. Дубно, вул. Кирила і ОСОБА_6, 24. У договорі зазначено подаровані приміщення, у тому числі ? коридору та ? кладовки. Згідно договору дарування від 4.01.2007р. він подарував ОСОБА_4 14/100 житлового будинку. Отримав право власності на частину житлового будинку відповідно до вимог чинного законодавства і при цьому прав позивача не порушував. У договорі дарування частини житлового будинку від 7.03.2003р. зазначено, що дарувальнику (ОСОБА_8В.) належить 0.06 га приватизованої земельної ділянки. Згідно рішення Дубнівської міської ради від 24.06.1994р. № 351 для ОСОБА_8 було передано у власність 0.06га земельної ділянки. Згідно державного акту № 039917 від 17.05.2007р. (на підставі договору дарування від 7.03.2003р.) йому на праві власності належить 0.0576 га земельної ділянки із призначенням - для обслуговування житлового будинку. Згідно державного акту № 241529 від 22.08.2008 р. (на підставі договору дарування від 19.01.2007р.) йому належить 0.0516 га земельної ділянки. Згідно державного акту №243693 від 6.09.2007р. (на підставі договору дарування від 19.01.2007р.) ОСОБА_4 належить 0.0060га земельної ділянки. Отже його право власності на земельну ділянку він отримав відповідно до вимог закону і прав позивача не порушував. Позивач не має права власності на частину будівлі взагалі, а тому не надав доказів для підтвердження його права на спірні приміщення. Також позивач не надав доказів, що його державний акт на земельну ділянку порушив його права. Позивач помилково застосовує норми земельного права поперед норм цивільного права, а тому може вимагати надання йому земельної ділянки у власність на підставі ст. 116 ч.З п. а тільки при наявності права на житлове приміщення. Однак спірні приміщення позивачу не належать, тому безпідставними є вимоги позивача надати йому у власність земельну ділянку під приміщеннями будинку. Позивач фактично користується певною земельною ділянкою і в цієї земельної ділянки склалися фактичні межі. От на цю земельну ділянку він і може претендувати, плюс площа, яка знаходиться під належними йому приміщеннями. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку. Причина неявки суду невідома, а тому не може вважатися поважною. Подав до суду письмове заперечення. Пояснив, що позов не визнає повністю і просить відмовити повністю. Хоча позивач і заявляє про порушення його земельних прав через неможливість отримання у спільну власність земельної ділянки, яка знаходиться під спільними приміщеннями, однак не обґрунтовує того, яким чином ці права могли б бути ним реалізовані і у який спосіб вони можуть бути захищені в результаті визнання недійсними оспорюваних актів. При наданні йому у власність земельної ділянки навколо частини будинку, не було перевищено передбачених законом норм виділення землі і нічиїх прав при цьому не порушено. В даний час вільною залишається прилегла до будинку певна частина земельної ділянки, яка відповідає частці позивача у праві власності на споруду, а тому немає підстав для скасування наявних земельних актів для реалізації його права на приватизацію частини прибудинкової території у передбаченому законом порядку. Спосіб захисту прав позивача суперечить закону, зокрема вимогам ст.ст.256, 257 ЦК України. Набувши право на спадщину на 10/100 частки домоволодіння ще 7 квітня 2010 року, позивач міг вже наступного дня довідатися про те становище з розподілом прибудинкової території, яке існує і зараз, оскільки право власності на земельні ділянки відповідачі отримали ще у 2007 році. Якби позивач вдався до оформлення права користування земельною ділянкою без тривалих багаторічних зволікань, то міг би вчасно отримати ту саму інформацію, яка викладена у листі КП «Містобуд» від 3 червня 2015 року № 5 і звернутися до суду із захистом свого порушеного права. Натомість звернення до суду відбулося лише після спливу більше як 5 років з моменту, коли позивач міг довідатися про таке порушення. На цей час він вже втратив право на судовий захист своїх інтересів, а тому повинен задовольняти свої петреби у інший - позасудовий спосіб. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що відповідачі повністю приватизували всю територію позбавивши інших співвласників права володіти і користуватися належною часткою землі. Чому так вийшло їй невідомо. Коридор і комора завжди були також у спільному користуванні.

Вислухавши позивача, його представника, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 10/100 частки домоволодіння, що знаходиться на вул.Кирила і ОСОБА_6,24 у м.Дубно Рівненської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 97 )

Матеріали справи свідчать про те, що 40/100 частки будинку на вул.Кирила і ОСОБА_6,24 у м.Дубно Рівненської області належить ОСОБА_5О, 14/100 частки належать ОСОБА_4 та 36/100 частки належать другому відповідачу, ОСОБА_4В.(а.с.13)

16 березня 1995 року ОСОБА_8 було видано ОСОБА_7 акт на підставі рішення виконкому Дубенської міської ради народних депутатів від 24.06.1994 № 351.(а.с.15)

На підставі договору дарування від 07.03.2003 р. дана земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_3, виготовлено новий ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку від 17.05.2004 р. (а.с.16)

ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0516 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.08.2008 р. серії ЯД 241529. (підстава видачі договір дарування земельної ділянки від 19.01.2007 р.). (а.с.17)

ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0060 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.09.2007 р. серії ЯД 243693 (підстава видачі договір дарування земельної ділянки від 19.01.2007 р.). (а.с.18)

Листом №29 від 3 червня 2015 року КП «Дубномістобуд» повідомило, що при виготовленні проектної документації на право користування земельною ділянкою по вул.Кирила і ОСОБА_6,24 в м.Дубно ОСОБА_2 було виявлено, що частина земельної ділянки, на якій розташований коридор загального користування та частина його квартири виявилася приватизованою сусідом ОСОБА_4В.(а.с.26)

Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за даною адресою, виготовленого КП «Архітектор» 07.10.2009 під реєстровим номером 46-176-11026 вбачається, що всі приміщення даного будинку діляться на три окремі квартири, а в загальному користуванні всіх співвласників залишаються такі приміщення: коридор загальною площею 30 м2 і комора загальною площею 15,4 м2, що позначені відповідно цифрою «І» та цифрою «II» в експлікації приміщень у даному технічному паспорті. (а.с.19-22)

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що при проведенні обмірів, за заявою позивача та ОСОБА_5, було встановлено, що земельна ділянка вже належить відповідачам. Про це було повідомлено заявникам і на цьому призупинені дії. Їм не зрозуміло як так вийшло, що є декілька співвласників у будинку, а землю оформили лише на двох. Насправді потрібно на місці перевіряти фактичне використання, звіряти викопіровці робити документи.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вимогами ч.2 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У Рішенні Конституційного суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Таким чином, ОСОБА_2 фактично має право на 10/100 комори та коридору у спірній будівлі, а тому позовні вимоги щодо визнання права власності на 10/100 коридору і комори підлягають до задоволення.

Як вбачається із Державного ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку від 22.08.2008 р., виданого ОСОБА_3, північна межа наданої йому земельної ділянки віддалена від південної стіни будівлі на 12,40 м. (додати проміри між поворотними точками «Б», «В» і «Г» на плані меж земельної ділянки (3 м + 4,10 м + 5,30 м). Згідно з ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку від 06.09.2007 р, виданим ОСОБА_4, із земельною ділянкою ОСОБА_3 межує земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,0060 га. Обидві земельні ділянки разом охоплюють всю площу під будівлею, яка на праві спільної власності належить не лише обом відповідачам, але й ОСОБА_5 та позивачу. Згідно з описом меж у зазначених державних актах, земельна ділянка ОСОБА_3, в напрямку від точки «В» до точки «Г» межує із земельною ділянкою ОСОБА_4. Приміщення у житловому будинку №24, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позначені в експлікації до плану в технічному паспорті як квартира №3. Із змісту договору дарування будинку від 07.03.2003 (укладеного між ОСОБА_9, який діє від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3) та договору дарування частини будинку від 04.01.2007 (укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4), у власності ОСОБА_3 перебувають приміщення, що зазначені в експлікації під номерами «3-1», «3-2», «3-3», «3-4», «3-7», ? коридора та ? кладовки, а у власності ОСОБА_4 перебувають приміщення, що зазначені в експлікації під номерами «3-5» і «3-6». Довжина стін кімнат ОСОБА_4 у будинку по протяжності з півночі на південь складає 7,05 м (3,9 м + 3,15 м). Дане підтверджує той факт, що зображені на ОСОБА_7 актах і відведені відповідачам в приватну власність земельні ділянки охоплюють спільну комору та спільний коридор усіх співвласників і навіть частину кімнати позивача та кімнати, що належить ОСОБА_5 (під номерами «1-1» та «2-1» в експлікації приміщень).

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального, дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», виходячи з положень ст.124 Конституції України, ст.ст.26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глави 27,33,34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, ст.12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно з п.«в» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до п. «а» ч. З ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. За змістом п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України співвласникам жилого будинку земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності. Поскільки коридор і комора виділялися не окремому власнику, а належать всім власникам спільно, то визначати частину земельної ділянки під спільним приміщенням не можливо і така ділянка має надаватися у спільну сумісну власність.

Норми ст.120 ЗК України передбачають, що при переході права власності на будівлю право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди (ч. 1); при переході права власності на будівлю до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі (ч. 4).

Суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування державних актів відповідачів та їх державної реєстрації є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Зазначені документи видані з порушенням порядку, передбаченого ст.89 ЗК України.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався тільки у червні 2015 року.

Керуючись ст.ст. 3,6,57,60,212,215 ЦПК України, ст.ст.15,319,369,382 ЦК України, ст.ст.81,89,118,120,126,152 ЗК України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та визнання права власності на частину будівлі задоволити.

Визнати недійсним та скасувати ОСОБА_7 акт серії ЯД №241529 від 22 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га, розташовану за адресою м.Дубно вул.Кирила і ОСОБА_6,24 Рівненської області, виданий ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 0,0516 га, розташовану за адресою м.Дубно вул.Кирила і ОСОБА_6,24 Рівненської області, надану ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Визнати недійсним та скасувати ОСОБА_7 акт серії ЯД №243693 від 6 вересня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0060 га, розташовану за адресою м.Дубно вул.Кирила і ОСОБА_6,24 Рівненської області, виданий ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 0,0060 га, розташовану за адресою м.Дубно вул.Кирила і ОСОБА_6,24 Рівненської області, наданої ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку 10/100 коридора і комори (цифри «І» та «ІІ» в експлікації приміщень у технічному паспорті від 07.10.2009 року) житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Дубно вул.Кирила і ОСОБА_6,24 Рівненської області.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп. витрат у сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, протягом 10 днів, з дня отримання його копії.

Суддя: