Провадження № 2/761/4558/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 червня 2016 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дігтяр М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, в якому просить надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини та дозволити без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підсудність даної справи визначена Шевченківському районному суду м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003 року по 27 вересня 2006 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3. Донька проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1. Жодної участі у вихованні дитини відповідач не приймає, матеріального утримання дитині не надає, фактично самоусунувся від виховання їх доньки. Нею 19 вересня 2014 року було зареєстровано шлюб з ОСОБА_4, з яким вона утримує дитину. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійснені нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає дозвіл у передбачений законом України порядок на виїзд дитини за кордон, для оздоровлення дитини. Ускладнює ситуацію яка склалася, ще й те, що відповідач проживає на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України. Крім цього дитина позбавлена можливості бачитись з їй батьками, які є рідними бабусею та дідусем, оскільки вони проживають також на території АРК.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень проти позову не подавав та не просив слухати справу за його відсутності.

Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши позивача як свідка, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 12 вересня 2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірванню шлюбу виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Сімферопольського РУЮ АРК, Україна, від 08.11.2006 оку, серія НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 03.06.2005 р., Серії НОМЕР_2, Відділом реєстрації актів народження м. Сімферополь АРК, Україна.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка 19 вересня 2014 року зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про шлю, виданим Довгинцівським Відділом державно реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії НОМЕР_3.

Згідно довідки № 21 від 06.08.2015 року позивачка разом з дитиною та чоловіком проживають за адресою: АДРЕСА_2.

Батьки позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, проживають в Автономній Республіці Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження позиваки, серії НОМЕР_4, та копіями їх паспортів, в яких міститься відмітка з місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

Допитана в судовому засіданні, як свідок, позивачка пояснила, що відповідач самоусунувся від участі в вихованні та утриманні доньки, не цікавиться її розвитком. Вона позбавлена можливості поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини, а також до її батьків - бабусі та дідуся дитини, які проживають в Автономній Республіці Крим, оскільки відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, на контакт з ними не виходить.

З метою встановлення місця знаходження відповідача по справі позивачка зверталась до Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області, однак відповідно д довідки від 10.12.2015 року № 39.2/543, його місце знаходження не встановлено.

Згідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України" №3858-Х11 від 21.01.1994 року.

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Ненадання ОСОБА_1 нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, відвідування родичів - ОСОБА_2, суд вважає такою, що обмежує права та інтереси дитини щодо оздоровлення, відпочинку, дозвілля, культурного розвитку, розширення світогляду.

Тому надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_2 за кордон, строком до досягнення ОСОБА_3 18-річного віку, повністю відповідає правам та інтересам дитини.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог у вищевказаній частині, підлягають задоволенню і похідні від них вимоги щодо надання дозволу ОСОБА_1 оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу на право виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття, без згоди батька - ОСОБА_2.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: