УХВАЛА

20.04.2016 року Провадження №4-с/425/21/16

Справа №2-1437/11

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області під час виконання судового рішення, -

встановив:

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з скаргою на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, відповідно до якої просить поновити строк на звернення зі скаргою, визнати дії державного виконавця про накладення арешту на майно 25.12.2015 року незаконними та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.12.2015 року за виконавчим провадженням № 39209862.

В обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що 24.04.2013 року Рубіжанським міським судом Луганської області було видано виконавчий лист № 2-1437 про стягнення з неї на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу за кредитом в сумі 444103,86 гривень. В ході відкритого виконавчого провадження державним виконавцем 15.08.2013 року було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення 488467,01 гривень, додатково ще 02.09.2013 року було накладено арешт на транспортні засоби боржника в межах суми стягнення 488467,01 гривень. Рішення суду про стягнення 444103,86 гривень боржником було виконано. Залишився несплаченим тільки виконавчий збір в сумі 44410,38 гривень та державний виконавець з незрозумілих причин 25.12.2015 року додатково наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми стягнення 434938,01 гривень, але станом на 25.12.2015 року залишок суми стягнення становив тільки виконавчий збір 44410,38 гривень. На думку боржника, державний виконавець при накладені арешту 25.12.2015 року не визначився щодо співмірності забезпечення виконання рішення суду із стягнутою сумою. Про накладений арешт боржнику стало відомо про арешт 22.03.2016 року.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням. 20.04.2016 року надала суду заяву про розгляд скарги без її участі, вимоги підтримує.

Державний виконавець подав до суду письмові заперечення на скаргу із доповненнями, згідно яких просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що під час проведення виконавчих дій на майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт 15.08.2013 року за заявою стягувача ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та оголошено заборону його відчуження та 02.09.2013 року після отримання відповіді ВРЕР при УДАІ ГУМВСУ накладено арешт на транспортні засоби. Боржником сплачено частину боргу в сумі 53629,00 гривень, залишок боргу станом на 25.12.2015 року складав 390474,86 гривень, керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 25.12.2015 року повторно винесено постанову про арешт майна боржника. 10.03.2016 року до відділу надійшов лист стягувача, що станом на 26.02.2016 року заборгованість боржника відсутня. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій боржником не сплачені.

В судове засідання представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Оскільки учасники судового процесу повідомлені належним чином про час та місце розгляду скарги, а їх неявка, згідно ст. 386 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги, суд визнав можливим розглядати скаргу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу за скаргою на дії та рішення державного виконавця, вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.04.2013 року у цивільній справі № 2-1437/2011р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволені та стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 46/6/2008 від 25.02.2008 року у сумі 441382,21 гривень та судовий збір 2721,65 гривень. Рішення набрало законної сили 15.04.2013 року.

На виконання зазначеного рішення ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» було видано виконавчий лист, який банком разом із заявою про відкриття виконавчого провадження було надіслано до Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції.

06.08.2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 39209862 про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми 444103,86 гривень та боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду.

13.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 44410,83 гривень.

15.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 52,77 гривень.

15.08.2013 року державним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 488467,01 гривень та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

02.09.2013 року державним виконавцем згідно відповідей про реєстрацію за боржником рухомого майна було винесено постанову, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику у межах суми стягнення 488567,02 гривні.

25.12.2015 року головним державним виконавцем Гуменюком Дмитром Володимировичем винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми стягнення 434938,01 гривень та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми стягнення. В цій постанові державний виконавець посилається на те, що рішення боржником добровільно не виконується, тому з посиланням на п. 2 ст. 25, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» на майно боржника накладено арешт.

Відповідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує, зокрема, про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин 1-3 ст. 57 Закону «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Як вбачається із заперечень та доповнень до них на скаргу державного виконавця, під час виконавчого провадження боржником було сплачено частину боргу у сумі 53629,00 гривень та станом на 25.12.2015 року залишок боргу складав 390474,86 гривень.

Відповідно ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

З оскаржуваної постанови від 25.12.2015 року вбачається, що сума заборгованості боржника становить 434938,01 гривень та арешт накладено на все майно боржника.

Однак, як встановлено судом, державним виконавцем 15.08.2013 року та 02.09.2013 року вже були винесені постанови про накладення арешту як на все майно боржника так і на окреме рухоме майно транспортні засоби, які належать боржнику, в межах суми стягнення 488567,02 гривень.

Як вбачається з копій вимог державного виконавця від 15.01.2016 року та від 18.02.2016 року до відділу державної виконавчої служби боржником ОСОБА_1 було надано довідку від 22.12.2015 року про виконання в повному обсязі зобовязань за кредитним договором № 46/6/2008 від 25.02.2008 року.

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено права державного виконавця повторно накладати арешти на майно боржника в межах суми стягнення за наявності діючих арештів майна боржника, накладених раніше в межах одного виконавчого провадження стосовно одного й того ж майна того ж самого боржника.

Таким чином, державний виконавець не мав права повторно накладати арешт на все майно боржника 25.12.2015 року, оскільки такий арешт вже було накладено державним виконавцем 15.08.2013 року та він є чинним.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, оцінюючи правомірність дій головного державного виконавця при винесенні постанови від 25.12.2015 року про повторний арешт майна боржника та заборони його відчуження, суд дійшов висновку, що ці дії головного державного виконавця Гуменюка Д.В. є неправомірними, оскільки не відповідають ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави про визнання дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника 25.12.2015 року неправомірними.

Також, підлягає скасуванню постанова головного державного виконавця Гуменюка Д.В. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.12.2015 року.

Відповідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їх права чи свободи.

Суд бере до уваги також ті обставини, що 30.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1437 від 24.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в звязку з фактичним виконання рішення суду боржником.

Щодо вимог про поновлення строку на звернення із скаргою, суд дійшов такого.

Відповідно ст. 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо скаргу подано з порушенням строку встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

ОСОБА_1 оскаржує дії та постанову державного виконавця від 25.12.2015 року про арешт майна та оголошення заборони його відчуження. Скарга подана нею до суду 12.04.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції канцелярії суду.

В прохальній частині скарги міститься клопотання про поновлення строку подання скарги та у скарзі зазначено, що про арешт майна від 25.12.2015 року ОСОБА_1 дізналася 22.03.2016 року.

З доповнень до заперечень державного виконавця вбачається, що 29.02.2016 року боржнику було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2013 року.

При цьому, державним виконавцем не надано суду доказів надсилання ОСОБА_1 у порядку передбаченому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про арешт майна від 25.12.2015 року або ознайомлення боржника із матеріалами виконавчого провадження після винесення державним виконавцем постанови про арешт від 25.12.2015 року.

За таких обставин, суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки його було пропущено з поважних причин.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 209, 210, 383-387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення зі скаргою задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на дії та рішенння державного виконавця.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_4 щодо арешту майна боржника 25.12.2015 року неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.12.2015 року у виконавчому провадженні № 39209862.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова