АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1683/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: адвоката Гаврильченка В.М.,

позивача ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8, його представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

04 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2012 року ОСОБА_8 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 320 000 грн. строком на 1 рік, зобов'язався їх повернути до 05 вересня 2013 року та сплачувати 5% від суми боргу за кожен місяць. Дані обставини підтверджуються власноручно написаною розпискою ОСОБА_8 від 5 листопада 2012 року. У встановлений строк відповідач не повернув взяті в борг кошти.

16 вересня 2014 року ОСОБА_8 під розписку позичив у позивача ще 40 000 грн. терміном на два тижні, які зобов'язався повернути до 01 жовтня 2014 року. По закінченні зазначеного строку відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення й до цього часу.

З урахуванням індексу інфляції ОСОБА_8 повинен сплатити йому, позивачу, суму боргу за розпискою від 05.11.2012 р. в розмірі 568 825 грн. 62 коп., а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 19 042 грн. 19 коп.

Відповідно до умов позики, відповідач зобов'язаний сплачувати 5% місячних від суми боргу (320 000 грн.) - 16 000 грн., з 05.11.2012 р. по 03.10.2015 р. - 36 місяців. Станом на 31.09.2015 року сума боргу за відсотками склала - 576 000 грн.

За розпискою від 16.09.2014 року відповідач має сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 59 280 грн., а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 1 130 грн. 95 коп.

Тому остаточно позивач ОСОБА_7 просить суд: - стягнути з ОСОБА_8 на його користь борг за договором позики від 05.11.2012 року із урахуванням встановленого індексу інфляції сумі 568 825,62 грн. та три відсотки річних від вказаної суми, яка становить 19 042,19 грн., а всього 587 867,81 грн.;

- стягнути з ОСОБА_8 на його користь 5% місячної виплати за договором позики від 05.11.2012 року, а саме 576 000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_8 на його користь борг за договором позики від 16.09.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 60 772,92 грн., та 3% річних від вищевказаної суми, а саме 1196,71 грн., а всього 61 969,63 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2 952 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 борг за договором позики від 05.11.2012 року із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 568 825 грн. 62 коп., та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме 19 042 грн. 19 коп., а всього 587 867 грн. 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача 5 відсотків місячної виплати за договором позики від 05.11.2012 року, а саме 576 000 гривень.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_7 борг за договором позики від 16.09.2014 року із урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 60 772 грн. 92 коп., та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме1 196 грн. 71 коп., а всього 61 969 грн. 63 коп.

Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 2952 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9, вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, не відповідає дійсним обставинами справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_10 отримав грошові кошти від ОСОБА_11, що підтверджується відповідними розписками, але свої зобов'язання щодо їх повернення не виконав.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи із наступного.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Встановлено, що 05.11.2012 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_8 позику в сумі 320 000 грн. строком на один рік, які зобов'язався повернути до 05 листопада 2013 року. На підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_8 складено розписку від 5 листопада 2012 року, в якій зазначено: сторони зобов'язання; грошова сума, яка передається; строк її повернення та зазначено особливі умови - борг взято «під 5% місячної виплати). Також розписка містить особистий підпис відповідача (а.с.4).

16.09.2014 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_8 позику в сумі 40 000 грн. терміном на два тижні. На підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_8 складено розписку від 16 вересня 2014 року, в якій також зазначено: сторони зобов'язання, грошова сума, яка передається та строк її повернення. Розписка містить особистий підпис відповідача (а.с. 6).

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним, від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

В позовній заяві ОСОБА_7 ставить питання про стягнення з ОСОБА_8 за договором позики від 05.11.2012 року суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від суми боргу. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_8 по вказаній розписці 5% місячної виплати.

За договором позики від 16.09.2014 року ОСОБА_7 просить стягнути з ОСОБА_8 суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов'язання у всіх випадках.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті, як і в даному випадку.

Враховуючи, що позивач просить по розписці від 05.11.2012 року стягнути суму інфляційних за період прострочення платежу з 05.11.2013 року по 14.09.2015 року, тому, виходячи з наданих позивачем індексів інфляції за вказаний період, які відповідають встановленим законодавчо, розмір інфляційних виплат за цей період становитиме: (320 000 х 177,66) - 320 000 =248 512 грн., а не 248 825, 62 грн., як просить позивач.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою:

сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Тому сума 3% річних за період з 05.11.2013 року по 14.09.2015 року становитиме: (320 000 х 3% :365 х 680днів = 17 884,93грн.

Аналогічні розрахунки по інфляційних слід провести і по коштах, одержаних згідно розписки від 16.09.2014 року за період прострочення з 1 жовтня 2014 року по вересень місяць включно, як просить позивач, які становитимуть: (40 000 х 151,9)- 40 000 = 20 760 грн., а не 20 772,92, як просить позивач.

Що стосується 3% за період з 01.10.2014 року по 31.10.2015 року, то в даному випадку суд стягує суму, яку просить позивач - 1 196,71 грн., оскільки, згідно розрахунку, сума 1 285, 48 грн. (40 000 х 3% : 365 х 391 день), виходить за межі позову.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість стягнення з боржника 5 % місячної виплати за договором позики від 05.11.2012 року в сумі 576 000 грн. з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 526 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти , якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Під чужими грошовими коштами в ст. 536 ЦК розуміють, зокрема, кошти, отримані в порядку попередньої оплати товарів, робіт, послуг. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК проценти за користування чужими грошовими коштами застосовуються завжди: лише договором між фізичними особами допускається виключати застосування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Надання коштів (кошти тут треба розуміти як грошові відповідно до визначення коштів у абз.25 ст.2 Закону «Про банки і банківську діяльність») у позику визнається ст.4 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» різновидом фінансових послуг. Тому надання коштів у позику з умовою про сплату процентів можливе лише за умови, що особа, яка отримує проценти, набула статусу фінансової установи (ст..5,7 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення з вище названих підстав, оскільки судом допущено порушення норм матеріального права в частині стягнення з відповідача 5 % місячної виплати за договором позики від 05.11.2012 року, а також до зміни підлягають суми стягнень інфляційних по обох розписках та 3% річних по розписці від 05.11.2012 року, що, відповідно до ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу - змінити.

Ухвалити по справі нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 борг за договором позики від 05.11.2012 року з врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 568 512 грн., та три відсотки річних від простроченої суми боргу, яка становить 17 884,93 грн., а всього 586 396 (п'ятсот вісімдесят шість тисяч триста дев'яносто шість) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 борг за договором позики від 16.09.2014 року з врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 60 760 грн. та три відсотки річних від простроченої суми боргу, яка становить 1 196 грн. 71 коп., а всього 61 956(шістдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят шість) грн.71 коп.

Стягнути ОСОБА_8 на користь держави 394 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2 952 грн. на правову допомогу та 6090 грн. судового збору залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :