АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4686/16 Справа № 205/6128/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

Суддів - Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.,

при секретарі - Григорєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що 18 березня 2015 року близько 08-15 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. К.Лібкнехта та вул. Українська сталась дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_3, яка керувала автомобілем ОСОБА_5 д/н НОМЕР_1, у результаті якої автомобілю НОМЕР_2 під її, ОСОБА_2, керуванням спричинені технічні ушкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість матеріального збитку визначена автотоварознавцем у сумі 59679,62 грн. Позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь збитки у сумі 10679,62 грн. основного зобовязання по відновлювальному ремонту транспортного засобу, суму інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 1813,40 грн. та трьох процентів річних у сумі 176,43 гривень, а разом 12669,45 грн. Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на її користь збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 24 000,00 грн. основного зобовязання по відновлювальному ремонту транспортного засобу та суму у розмірі 34692,00 грн.з гідно до ст. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а разом 58692,00 грн. Стягнути з обох відповідачів солідарно суму у розмірі 15000 грн. як витрати за надання послуг адвоката; суму у розмірі 310,39 грн. як витрати на листування з відповідачами; суму у розмірі 13200 грн. як витрати по найманню служби перевезень для позивачки, її дітей та її родини за час вимушеного простою її пошкодженого транспортного засобу з вини відповідачів; суму у розмірі 2025,00 грн. як витрати на змушену сплату місця для стоянки ТЗ на СТО «ОСОБА_6», а разом 30535,39 грн. Також просила стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 20000 грн.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, що сплачені позивачкою у розмірі 1025,69 грн. (1% ціни позову), 200 грн. (1% ціни позову) та суми 243,60 грн. (забезпечення позову) (том 1, а.с.2-12, 135).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року та додатковим рішенням цього ж суду від 17 березня 2016 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 10679,62 грн. основного зобовязання по відновлювальному ремонту транспортного засобу, суму інфляційних втрат у розмірі 1813,40 грн. та трьох процентів річних у сумі 176,43 гривень, а разом 12669,45 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 34692,00 грн. як пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Стягнуто з обох відповідачів ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» солідарно суму у розмірі 15000 грн.як витрати за надання послуг адвоката; суму у розмірі 310,39 грн. як витрати на листування з відповідачами; суму у розмірі 13200 грн.як витрати по найманню служби перевезень для позивачки, її дітей та її родини за час вимушеного простою її пошкодженого транспортного засобу з вини відповідачів; суму у розмірі 2025,00 грн.як витрати на змушену сплату місця для стоянки ТЗ на СТО «Авто Майстер», а разом 30535,39 грн. Стягнуто з обох відповідачів ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» солідарно сплачений ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1025,69 грн. за подання позовної заяви майнового характеру, 200 грн. за подання позову про стягнення моральної шкоди та суми 243,60 грн. за сплату забезпечення позову. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суми моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.(том 2, а.с. 81-84, 95).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року заяви ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» про перегляд заочного рішення залишені без задоволення (том 2 а.с. 165-166).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду у повному обсязі скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог ( том 2 а.с.170-177).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2015 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення: штраф на користь держави у розмірі 425 грн. У постанові зазначено, що 18 березня 2015 року близько 08-15 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. К.Лібкнехта та вул. Українська ОСОБА_3, керуючи автомобілем ОСОБА_5 д/н НОМЕР_1, при зміні напрямку руху (поворот ліворуч) не переконалась, що це буде безпечно і скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, водій ОСОБА_2 Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих людей не має (том 1, а.с.17, 18, 45).

Із висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №31-03-15-1Р від 31.03.2015 року вбачається, що експертом 31.03.2015 р. та 07.04.2015 р. був проведений огляд транспортного засобу позивачки та встановлена загальна вартість відновлювального ремонту у сумі 81594,52 гривень, але з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу експерт дійшов висновку, що вартість матеріального збитку складає 59679,62 грн.(том 1, а.с.35-40).

17.04.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/1570712, терміном дії з 17.04.2014 р. до 16.04.2015р. включно), де застрахованим транспортним засобом є ОСОБА_5, номерний знак НОМЕР_1, що належить страхувальнику ОСОБА_3, ліміт відповідальності за пошкодження майна складає 50 000 грн., франшиза 1000грн. (том 1, а.с.19, 196, 151-154, 186-189).

Із заказ-наряду № 923 від 29.09.2015 р., складеного на СТО «Авто Майстер» ФОП ОСОБА_7, вартість ремонту транспортного засобу, яку позивачка фактично сплатила, складає 64360грн.

ПАТ «Українська-охоронна страхова компанія» у листі № 4908 від 03.06.2015р. повідомила про те, що нею прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі 49 000грн. (том 1, а.с.51).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Однак, з таким висновком суду в повній мірі погодитись неможливо з наступних підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, адже відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає із зобов'язальних відносин. Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Виходячи з наведеного, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10679,62 грн. основного зобовязання по відновлювальному ремонту транспортного засобу слід залишити без змін, а в частині стягнення суми інфляційних втрат - 1813,40 грн. та 3% річних - 176,43 грн. скасувати згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (суд застосував закон, який не підлягав застосуванню), з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У той же час апеляційним судом до матеріалів справи долучена розписка ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 13 червня 2016 року коштів у сумі 10679,62 грн., що не впливає на законність рішення у цій частині, але може бути підставою для визнання виконавчого листа про стягнення зазначеної суми таким, що не підлягає виконанню (ч.4 ст. 369 ЦПК України).

Не можна залишити без змін і рішення суду у частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська-охоронна страхова компанія» 15000 грн. витрат за надання послуг адвоката; 310,39 грн. витрат на листування з відповідачами; 13200 грн. витрат по найманню служби перевезень, 2025,00 грн. витрат на змушену сплату місця для стоянки ТЗ, моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. та судових витрат. При цьому апеляційний суд виходить із того, що згідно ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим лише у разі, якщо шкоду завдано їх спільними діями або бездіяльністю, а ст. 88 ЦПК України взагалі не передбачає присудження судових витрат у солідарному порядку.

Виходячи із відсутності спільних дій чи бездіяльності, рішення суду у частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська-охоронна страхова компанія» 15000 грн. витрат за надання послуг адвоката; 310,39 грн. витрат на листування з відповідачами; 13200 грн. витрат по найманню служби перевезень, 2025,00 грн. витрат на змушену сплату місця для стоянки ТЗ, моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. та судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи вищезазначені позовні вимоги, апеляційний суд враховує, що чинним законодавством не передбачено стягнення зі страховика коштів на відшкодування моральної шкоди на користь фізичної особи, яка не зазнала у ДТП ушкоджень здоров'я. Відповідно до ст. 261 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" таке право має виключно особа, яка зазнала у ДТП ушкодження здоров'я, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди зі страхової компанії слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.1, 2 ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Розглядаючи справу у рамках обґрунтування моральної шкоди, викладеного у позовних заявах і виходячи із того, що позивачка зазнала душевних страждань внаслідок ДТП, було порушено її звичайний спосіб життя через тривалу відсутність автомобіля, завдано незручностей у побуті, з урахуванням принципів розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що сума у 1 000 грн. буде достатньою для відшкодування моральної шкоди. У той же час посилання позивачки на моральну шкоду, якої вона зазнала впродовж розгляду справи в суді, на сварки із чоловіком та занепокоєння родини - не являється підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ч.2 ст. 23 ЦК України, а посилання на погіршення стану здоровя саме внаслідок ДТП - не підтверджено належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Виходячи з наведеного, у задоволенні позовних вимог про стягнення зі страхової компанії витрат по найманню служби перевезень за час вимушеного простою пошкодженого автомобіля у сумі 13200 грн., витрат, пов'язаних зі сплатою місця для стоянки на СТО «Авто Майстер» 2025, 00 грн., а також витрат на листування з відповідачами у сумі 310,39 грн. слід відмовити, оскільки відшкодування таких витрат страховою компанією не передбачено чинним законодавством.

Не можна стягнути зазначені кошти і з відповідачки ОСОБА_3, оскільки ФОП ОСОБА_7 згідно до свідоцтва про державну реєстрацію серії В00 № 332778 від 21.08.2001р. є субєктом підприємницької діяльності, зареєстрований виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та є платником єдиного податку з таким видом діяльності: «технічне обслуговування та ремонт автомобілів, код КВЕД 50.20.0». Зазначене свідчить про те, що ФОП ОСОБА_7 не надає послуг по збереженню та охороні транспортного засобу на стоянці, і понесені ОСОБА_2 витрати у сумі 2025, 00 грн. не підлягають відшкодуванню.

Із довідки № 29072015 від 29 липня 2015 року, виданої ФОП ОСОБА_8, вбачається, що у період з 19 березня 2015 року по 30 липня 2015 року ОСОБА_2 зверталась до служби по перевезенню пасажирів, що надає послуги «таксі» та наймала легковий транспортний засіб «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3, дата реєстрації 09.10.2007 р. на послугу, на яку мається дозвіл Укртрансінспекції у Дніпропетровській області та відповідні дозвільні документи. З 19 березня 2015 року по 30 липня 2015 року вона сплатила суму у розмірі 1200грн., у квітні 2015 року 3000грн., травні 2015 року 3000грн., червні 2015 року 3000грн., липні 2015 року 3000грн., а всього 13 200грн. (том 1, а.с.72). Суду також була надана ліцензія на внутрішні перевезення пасажирів та таксі, серії АЕ, № 267686, видана ОСОБА_8 29.10.2013 року на необмежений термін Державною Інспекцією України з безпеки по наземному транспорту (том 1, а.с.71), ліцензійна картка серії АА № 821870 на легковий автомобіль «ДЕУ ЛАНОС», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3, (том 1, а.с.73), свідоцтво про державну реєстрацію ФОП серії В01,№ 443308, видане 02.11.2005 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської ради, номер запису 2 019943 ради, свідоцтво платника Єдиного податку серії А № 957666 від 02.11.2005 р.. (том 1, а.с. 73 зворот, 74, 75).

Виходячи із того, що належних і допустимих доказів на підтвердження як факту неможливості використання пошкодженого у ДТП автомобіля за призначенням, так і суми коштів, витрачених на послуги «таксі» за кожну поїздку суду не надано, підстав для стягнення зазначеної суми із ОСОБА_3 не вбачається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачкою та адвокатом ОСОБА_9, який має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, 23 березня 2015 року було укладено договір про надання юридичних та адвокатських послуг (том 1 а.с.28, 202). За умовами п.2.1 цього договору виконавець зобов'язується надати замовнику юридичні послуги які полягають в представленні інтересів в судах всіх інстанцій, перевіряти відповідність вимогам законодавства внутрішніх документів Замовника, візувати їх, надавати допомогу замовнику з підготовки та правильного оформлення зазначених документів; представляти інтереси в державних службах, в тому числі прокуратурах, органах внутрішніх справ, органах ДАІ, з слідчими органами, органами дізнання по ДТП за участю замовника; надавати консультацію з питань судових процесів, які ведуться протягом усього строку дії даного договору; надавати допомогу на всій стадії розгляду цивільної, адміністративної, кримінальної справи, з правом ознайомлення з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, та інше.

Відповідно до копії товарного чеку від 31.03.2015 року за договором №31 від 31.03.2015 року ОСОБА_2 сплатила 15000 грн. (том 1, а.с.31).

В справі відсутні дані про те, що судом постановлювалась ухвала про допуск ОСОБА_9 до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу позивачці, крім того, представник позивачки не заперечував у судовому засіданні апеляційного суду, що погодинний розрахунок часу, витраченого ним на виконання робіт, передбачених договором, із зазначенням часу, витраченого на участь у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи суду 1 інстанції до ухвалення рішення не надавався, що виключає можливість задоволення позову у цій частині. Наданий апеляційному суду акт №08-02-16 приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається, що адвокатом надані позивачці послуги на суму 29559 грн., - не має правового значення згідно із ч.2 ст. 303 ЦПК України.

Щодо стягнення суми у розмірі 310,39 грн. як витрат на листування з відповідачами, то апеляційний суд виходить із того, що ці витрати згідно із ст. 79 ЦПК України не відносяться до судових витрат, а відтак, не підлягають стягненню з відповідачки, тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин із ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 слід стягнути на повернення судових витрат по 734грн. 65 коп. з кожного.

У частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суми у розмірі 34692,00 грн. як пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми інфляційних втрат у розмірі 1813, 40 грн.та трьох процентів річних у сумі 176,43 гривень, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» 15 000 грн.витрат за надання послуг адвоката; 310,39 грн.як витрат на листування; 13200 грн.як витрат по найманню служби перевезень; 2025,00 грн.як витрат на сплату місця для стоянки ТЗ на СТО «Авто Майстер» - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Додаткове заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення. Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська-охоронна страхова компанія» на повернення судових витрат по 734грн. 65коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: