Справа № 758/9992/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2012 року між ним та відповідачем було підписано розписку.

Відповідно до умов даної розписки позивач надав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 17 700 дол. США, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 30 грудня 2013 року.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суму позики не повернув, ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за розпискою у розмірі 17 700 дол. США, 3% річних за період з 01.01.2014 року по 31.08.2015 року у сумі 18 738 грн. 43 коп., 2 250 грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що він працював у позивача 4,5 роки та займався будівництвом, оскільки між ним та позивачем були взаємні борги по роботі, ОСОБА_1 запропонував написати йому розписку про суму боргу. Вказав, що дійсно 25 вересня 2012 року у АДРЕСА_1 він написав дану розписку, однак вважав, що позивач перерахує спільні борги та анулює розписку. Однак, влітку 2014 року ОСОБА_1 зателефонував йому та вказав, що він винен йому борг за розпискою. Зазначив, що дану суму він у позивача в борг не брав.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується розпискою від 25 вересня 2012 року (а.с. 3).

Відповідно до якої відповідач отримав від позивача в борг 17 700 дол. США та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 30 грудня 2013 року.

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, відповідач у строк, передбачений розпискою свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 66).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач у судовому засіданні не навів та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не брав у позивача в борг суму коштів у розмірі 17 700 дол. США.

Крім того, вказав, що він дійсно 25 вересня 2012 року у АДРЕСА_1 власноручно написав дану розписку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу по розписці підлягають задоволенню, а саме у розмірі 17 700 дол. США.

Що стосується вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 3% річних у розмірі 18 738 грн. 43 коп., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що кошти за розпискою від 25 вересня 2012 року відповідач повинен був повернути в строк до 30 грудня 2013 року, то з цього часу за цією розпискою відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої розпискою та законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума трьох відсотків річних у розмірі 18 738 грн. 43 коп. підлягає стягненню з відповідача у межах заявлених позовних вимог.

Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а тому станом на 04 квітня 2016 року 17 700 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 462 127 грн. 53 коп., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. ст. 57- 60 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Проте, представником позивача не надано у судове засідання та у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 462 127 грн. 53 коп. та 3% річних у розмірі 18 738 грн. 43 коп.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 549, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4,10, 11, 15, 56, 57, 58, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) доларів США 00 центів, що становить за курсом Національного банку України 462 127 грн. 53 коп. (чотириста шістдесят дві тисячі сто двадцять сім гривень п'ятдесят три копійки), 3 % річних у розмірі 18 738 грн. 43 коп. (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять вісім гривень сорок три копійки), та судові витрати у розмірі 3 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні) 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна