У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,
Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Кап-Електро» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Кап-Електро» (далі ПП «Кап-Електро») про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 13 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1599 та додаткова угода до нього, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 180 000 доларів США зі сплатою 13 % річних до 01 лютого 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 13 лютого 2008 року між позивачем та ПП «Кап-Електро» укладений договір поруки № BL1599-П/1, відповідно до якого останній поручився за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_5 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом 07 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 170 062,81 доларів США, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ПП «Кап-Електро» на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 062,81 доларів США, що еквівалентно 3 659 751 грн 67 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасовано в частині позовних вимог до ПП «Кап-Електро». У цій частині провадження у справі закрито. У частині позовних вимог до ОСОБА_5 рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та закрити провадження у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Судами порушені норми процесуального права.

Судами встановлено, що 13 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1599 та додаткова угода до нього, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 180 000 доларів США зі сплатою 13 % річних до 01 лютого 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 13 лютого 2008 року між позивачем та ПП «Кап-Електро» укладений договір поруки № BL1599-П/1, відповідно до якого останній поручився за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_5 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом 07 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 170 062,81 доларів США.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Стягуючи з відповідачів заборгованість за кредитним договором суд першої інстанції не взяв до уваги та не перевірив доказів у справі, зокрема копії квитанцій про погашення кредиту, надані ОСОБА_5, та не перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та чи зараховані сплачені позичальником кошти, які були одним із доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_5 не подав письмові заперечення та докази у справі, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції його прав, передбачених ст. ст. 27, 31 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року відкрито провадження у справі (а. с. 77).

Відповідно до супровідного листа від 13 липня 2015 року ОСОБА_5 було направлено копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (а. с. 79). Вказані документи ОСОБА_5 не отримані та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 87)

У подальшому судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_5, про призначення судового засідання на 30 вересня 2015 року також повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток. У частині 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тобто, належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, є розписка про отримання судової повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення без належного повідомлення відповідача, позбавив останнього можливості ознайомитися з позовними вимогами та подати заперечення на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень, що призвело до поверхневого розгляду справи та передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про наявність судового спору та неповідомлення його про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74−76 ЦПК України, чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_5, на вказані порушення норм процесуального права уваги не звернув.

Що стосується доводів касаційної скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності, то колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Кап-Електро» знаходиться на території Солом'янського району м. Києва, а тому позивач, скориставшись правом вибору підсудності, звернувся саме за місцезнаходженням ПП «Кап-Електро» до Солом'янського районного суду м. Києва.

Суди на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, порушили норми матеріального та процесуального права, не встановили фактичних обставин, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_5, а ухвала апеляційного суду в частині закриття провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк»до ПП «Кап-Електро» залишена без змін, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, якщо їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1047цс16.

Керуючись ст. ст. 333, 342−345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у частині закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Приватного підприємства «Кап-Електро» про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов
А.В. Маляренко
І.К. Парінова
О.М. Ситнік