АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4623/16 Головуючий 1 інст. Нечипоренко І.М.
Справа № 619/1493/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування свого позову посилався на те, що заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року, яким ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року залишено без змін, стягнуто з Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на його користь заборгованість в розмірі 210000,00 грн.

Зазначив, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що 28 вересня 2008 року між Черкасько - Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТО-АМД», правонаступником якого є він, укладено договір про надання послуг, згідно з яким були виконані роботи на загальну суму 210000,00 грн. 17 липня 2013 року він направив на адресу відповідача претензію (вимогу) про необхідність сплати вказаної суми грошових коштів.

Вважав, що вимогу про сплату боргу предявлено 17 липня 2013 року з виконанням не пізніше 24 липня 2013 року. Проте, фактична сплата грошових коштів відбулася 08 квітня 2016 року, тобто термін прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання склав з 24 липня 2013 року до 08 квітня 2016 року.

Вказав, що розмір інфляційних збитків за період з 01 серпня 2013 року по 07 квітня 2016 року становив 172957,08 грн., розмір 3 % річних 16927,71 грн.

Просив стягнути з Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на його користь інфляційні втрати у розмірі 172957,08 грн. та 3 % річних у розмірі 16927,71 грн.; стягнути з Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 172957,08 грн., три відсотки річних у розмірі 16927,71 грн., судовий збір у розмірі 1898,85 грн., а всього 191783,64 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Черкасько - Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, винести нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що сільська рада отримала вимогу 24 липня 2013 року, а не 17 липня 2013 року; що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2013 року та Апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року судом касаційної інстанції 26 березня 2014 року скасовані, тому вказаний період розрахунку інфляційних збитків та 3% річних є необґрунтованим; що спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що за порушення грошового зобовязання боржник повинен нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, стягнуто з Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 210000,00 грн. боргу за договором про надання послуг від 01 серпня 2008 року (а.с.5-12).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що 28 вересня 2008 року між Черкасько-Лозівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТОН-АМД» укладено договір про надання послуг, згідно з яким були виконані роботи на загальну суму 210000,00 грн. Право вимоги за вказаним договором передане ОСОБА_1 Умовами вказаного договору не передбачено строку виконання зобов'язань зі сплати зазначеної суми коштів.

17 липня 2013 року позивач направив на адресу Черкасько - Лозівської сільської ради претензію (вимогу) про необхідність сплати вказаної суми грошових коштів, яка залишилася без задоволення, у звязку з чим позивач звернувся до суду.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У частині другій цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 та 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11.

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (частина 1 стаття 631 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи протягом семи днів відповідач не сплатив заборгованість за договором.

Із квитанції та довідки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 08 квітня 2016 року відповідачем перераховано позивачу 211039,50 грн. (а.с.14-15).

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, дане зобовязання є грошовим, наявне прострочення у виконанні зобовязання, спеціальні норми, які б регулювали дані правовідносини відсутні, тому застосуванню підлягає стаття 625 ЦК України.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Суд зазначає, що при застосуванні індексу інфляції він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Як вбачається з матеріалів справи період прострочення платежу становить з серпня 2013 року по березень 2016 року за 981 днів в загальній сумі 189914,79 грн., з яких інфляційні втрати складають 172957,08 грн., сукупний індекс інфляції за зазначений період становить «1,824» (99,3%х100%х100,4%х100,2%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%х103,3%х103,8%х101,0%х100,4%х100,8%х102,9%х102,4%х101,9%х103%х103,1%х105,3%х110,8%х114%х102,2%х100,4%х99,0%х99,2%х102,3%х98,7%х102,0%х100,7%х100,7%х100,9%х99,6%х101%)х210000,00 -210000,00); 3% річних - 16927,71 грн. (210000,00х3%/365х981).

Посилання представника Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на те, що сільська рада отримала вимогу 24 липня 2013 року, а не 17 липня 2013 року; що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2013 року та Апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року судом касаційної інстанції 26 березня 2014 року скасовані, тому вказаний період розрахунку інфляційних збитків та 3% річних є необґрунтованим; що спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються зазначеними вище доказами.

Зокрема, після скасування попередніх судових рішень заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, стягнуто з Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 210000,00 грн. боргу за договором про надання послуг від 01 серпня 2008 року. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, 4 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс11, 24 жовтня 2011 року у справі № 3-89гс11, 14 листопада 2011 року у справі № 3-116гс11, 23 січня 2012 року у справі № 3-142гс11.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив про доведеність позову позивача.

Оскільки рішення суду переглядалося в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що воно є законним та обгрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії