АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Винниченка Ю.М., Абрамова П.С., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому просив: стягнути на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №90.1764 від 19 березня 2008 року у розмірі 71677 грн. 79 коп. солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, та судовий збір у розмірі 716 грн. 78 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2013 року позов публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт. Чутово, Полтавської області, громадянки України, зареєстрованого с. Ст. Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця смт. Магдалинівка, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_2, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором №90.1764 від 19 березня 2008 року у розмірі 71 677 (сімдесят одна тисяча шістсот сімдесят сім) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок та судовий збір у розмірі 716 (сімсот шістнадцять) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що місцевим судом були грубим чином порушені вимоги процесуального права, оскільки розгляд справи був розпочатий не лише без отримання відповідачем ОСОБА_2 копії позовної заяви з копіями додатків до неї, а і навіть без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи.

Судове засідання проводилось за відсутності сторін, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19 березня 2008 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 90.1764 на отримання 5000 дол. США., під процентну ставку - 10 відсотків річних, зі строком користування 60 місяців, що підтверджується копією договору, розпорядженням на видачу кредиту від 26 березня 2008 року та меморіальним ордером №90.1764 від 19 березня 2008 року.

14 листопада 2008 року сторони прийшли згоди про внесення зміни та доповнення до кредитного договору №90.1764 від 19 березня 2008 року, а саме пункт 1.1. викладено в наступній редакції кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 5000 доларів США на строк 60 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 18 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений ним договором строк і виконати свої обв'язки за даним договором в повному обсязі.

14 листопада 2008 року між ПАТ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №FIL123748-ДП1 від 14 листопада 2008 року. За договором поруки позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує. Поручитель ОСОБА_2 також не виконав своїх зобов'язань за договором поруки.

Тому, станом на 06 серпня 2013 року сума заборгованості за кредитним договором становить 71 677 грн. 79 коп., з яких борг по капіталу 27685 грн. 91 коп., борг по процентам 8 155 грн. 74 коп., борг по процентам за неправомірне користування кредитом - 8150, 22 грн.; пеня 27 685,91 грн.

09 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 змінила своє прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідачами законність кредитного договору та договору поруки не оскаржувалися. ОСОБА_4 будучи основним боржником в суді першої інстанції в цілому позовні вимоги визнала та прохала зменшити пеню і перерахувати проценти, в подальшому рішення суду не оскаржувала.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором або законом, вказаних у ст.611 ЦК України. Крім того, не виконання позичальником умов кредитного договору є істотним порушенням даного договору, адже ПАТ «ПроКредит Банк» не отримав відсотки, на які розраховував згідно умов кредитного договору.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України, передбачено, щоу разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що даним договором поруки, яким забезпечуються виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 не передбачено спеціальних умов відповідальності Поручителя, а отже відповідач ОСОБА_4 і поручитель ОСОБА_2 відповідають перед ПАТ «ПроКредит Банк» як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, встановивши що відповідачі умови кредитного договору і договору поруки належним чином не виконували, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку стягнувши заборгованість за договором в солідарному порядку.

Апелянтом розмір стягненої заборгованості та інші питання пов'язанні із належністю доводів позивача, якими останній обґрунтовував свої вимоги не оскаржувалися.

Доводи апелянта, що договір поруки відповідно до якого, він нібито поручався за зобов'язаннями першого відповідача за кредитним договором від 19 березня 2008 року, він не укладав та не підписував, не можуть бути взяті до уваги зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів.

Доводи апелянта про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень при розгляду справи в цілому є обґрунтованими, проте, в силу положень ч.3 ст. 309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки їх допущення не призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, зважаючи на обставини справи та позицію відповідачів, вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи, всебічно та об'єктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

РішенняОктябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: