Справа № 147/705/16-ц
Провадження №2/147/375/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючий суддя: Костюк Г.М.,

секретар:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та зобовязання сплатити страхові внески,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та зобовязання сплатити страхові внески, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.12.2014 року прийнятий на роботу в Тростянецьку МШБПМК №-51 на посаду машиніста автомобільного крану де працює і на даний час. Відповідач своєчасно не виплачує заробітну плату. Загальна сума заборгованості за період з 01.04.2015 року 30.04.2016 року складає 17 861,62 грн.

Крім того, просив суд стягнути на його користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за вказаний період, що складає 962,96 грн., а також зобовязати Тростянецьку МШБПМК №-51 сплатити страхові внески та обовязкові платежі та податки при виплаті заборгованості по заробітній платі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, просив суд за обставин, викладених в позові стягнути з Тростянецької МШБПМК №-51 заборгованість по заробітній платі в сумі 17 861,62 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплату заробітної плати в розмірі 962,96 грн. Від вимоги зобовязати Тростянецьку МШБПМК №-51 сплатити страхові внески та обовязкові платежі та податки при виплаті заборгованості по заробітній платі відмовився. Просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.21).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву згідно якої зменшені позовні визнав повністю. Просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.22).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами.

Дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач ОСОБА_2 з 03.12.2014 року прийнятий на роботу в Тростянецьку МШБПМК №-51 на посаду машиніста автомобільного крану де працює і на даний час, наказ №32 від 03.12.2014 року (а.с.6-8).

Відповідно до довідки про доходи №15 від 13.05.2016 загальна сума заробітної плати, нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 за період роботи з квітня 2015 року по квітень 2016 року становить 17 861,62 (а.с.9).

Таким чином, як встановлено підприємство заборгувало позивачу 17 861,62 грн., а саме: з квітня 2015 по квітень 2016 року. Станом на день ухвалення судом даного рішення відповідачем заборгованість не погашена.

Відомостей про припинення діяльності Тростянецької МШБПМК №-51 станом на день розгляду справи по суті немає.

Суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідачем не заявлено та не доведено суду відсутність вини у невиплаті працівникові нарахованої заробітної плати.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Позивачем надано розрахунок, згідно якого він просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 17 861,62 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 962,96 грн.

При визначенні розміру заборгованості позивач виходив із того, що: загальна сума заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року включно становить 17 861,62 грн., що дорівнює місячній зарплаті, а саме: квітень 2015 року місячна заплата 1 376,69 грн.; травень серпень 2015 року 1 058,93 грн.; вересень 2015 року 1 121,75 грн.; жовтень 2015 року 1 412,66 грн.; листопад грудень 2015 року 1 186,03 грн.; січень лютий 2016 року 1 219,53 грн.; березень 2016 року 2 072,03 грн.; квітень 2016 року 2 831,53 грн. Сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати складає 962,96 грн.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст.3 цього Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно довідки №23 від 13.05.2016 року компенсація частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року, станом на 16.05.2016 року становить 962,96 грн. (а.с.10).

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасну її виплату, дані суми визнані відповідачем, згідно його заяви. Доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, визнання відповідачем позову не суперечить нормам законодавства, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

Отже, враховуючи вищезазначене, розяснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року включно в сумі 17 861,62 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 962,96 грн.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Тягар доказування відсутності вини у невиплаті працівникові у строки визначені КЗпП України заробітної плати покладається на власника або уповноважений ним орган.

Представник відповідача не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, заявлені позовні вимоги, за обставин, викиданих позивачем у позові визнав, не заперечив щодо їх задоволення.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені та підлягають судовому захисту, а тому вказані позивачем суми заборгованості підлягають стягненню з відповідача на його користь, оскільки дані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 115, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158 ч.2, 169, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 () на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 17 861 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят один) грн. 62 коп.

Стягнути з Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 () на користь ОСОБА_2 компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 962 (девятсот шістдесят два) грн. 96 коп.

Стягнути з Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони №51 () на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят один) грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя