Справа № 2-524/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування автомобіля та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності та визнання недійсним правочину відчуження автомобіля.

Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував та уточнював позовні вимоги, просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період з березня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на майно, в тому числі на автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3).

Також позивач просив визнати недійсним правочин відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3), посилаючись на те, що він є нікчемним, оскільки особа, яка вчиняла правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, та витребувати зазначений автомобіль від ОСОБА_3

Обгрунтовуючи своїх вимоги, позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, з якою він з березня 2002 року проживав однією сім'єю, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Позивач вказував, що в період з березня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ними було придбано майно, в тому числі автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3), на ? якого він просив визнати за ним право власності в порядку ст. 1264 ЦК України, як набуте ним та ОСОБА_5А. за час перебування у шлюбних стосунках та проживання однією сім'єю.

Також позивач зазначав, що він один є спадкоємцем після померлої ОСОБА_5, однак ОСОБА_2 заволодів автомобілем «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) та здійснив його незаконне відчуження, а ОСОБА_3 заволодів автомобілем на підставі недійсного правочину та зареєстрував на себе спірний автомобіль.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період з березня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, в тому числі на автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3), визнано недійсним правочин відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) на ім'я ОСОБА_3, витребувано зазначений автомобіль від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та скасовано реєстрацію зазначеного автомобіля, здійснену на ім'я ОСОБА_3

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року було змінено в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, в іншій частині рішення суду залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року в частині вирішення вимог про визнання недійсним договору та витребування автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» було скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року в частині не зміненій рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 11 грудня 2015 року було об'єднано у одне провадження з первісним позовом вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на автомобіль.

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що 12 вересня 2014 року було здійснено правочин відчуження спірного автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» на її користь, попереднім власником ОСОБА_3

Позивач вважала , що вона є добросовісним набувачем автомобіля, однак, у зв'язку з тим, що не може зареєструвати автомобіль у передбаченому законодавством порядку, просила суд визнати її добросовісним набувачем автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) та визнати за нею право власності на зазначений автомобіль.

Ухвалою суду від 22 січня 2016 року ОСОБА_4 залучено у справі у якості відповідача.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги про визнання недійсним договору та витребування автомобіля, просив визнати недійсним правочин відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) на ім'я ОСОБА_3 та витребувати зазначений автомобіль від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Позов ОСОБА_4 вважала необґрунтованим та просила у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав її позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив у задоволенні первісного позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позови не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом було роз'яснено представникам сторін зазначені статті.

Крім того, судом було роз'яснено представникам їх право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову до початку розгляду судом справи по суті, що передбачено ст. 31 ЦПК України.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, зазначивши в ній як підставу позовних вимог статті 216, 387 та 388 ЦК України, яку підтримала у судовому засіданні його представник.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, яке залишено без зміни рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3).

Судом встановлено, що автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3), номерний знак НОМЕР_1, належав на праві власності ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 161).

11 червня 2014 року судом було вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3), на виконання чого ухвалу суду було направлено до УДАІ в Києві та в Київській області.

Згідно з даними повідомлення УДАІ в м. Києві від 10 вересня 2014 року інформацію щодо заборони проводити реєстраційні дії на автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) було внесено до НАІС ДДАІ МВС України 03 вересня 2014 року (т. 2 а.с.150).

Як вбачається з даних реєстраційної картки ТЗ, 09 серпня 2014 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) на ім'я відповідача ОСОБА_3 згідно довідки-рахунку від 08 серпня 2014 року, виданої ТОВ «Ореон-Трейд» (т.2 а.с. 130).

Як видно з даних заяви ОСОБА_3 про перереєстрацію транспортного засобу від 09 серпня 2014 року на підставі довідки рахунку від 08 серпня 2014 року, ним було здано номерний знак НОМЕР_1, що був зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_5, та отримано номерний знак НОМЕР_2 (т.3 а.с. 61).

Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 серпня 2014 року (т. 3 а.с. 199) ОСОБА_3 є власником автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3).

12 серпня 2014 року автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) було знято з обліку (т.2 а.с. 130).

З даних документів, які стали підставою для зняття з обліку для реалізації транспортного засобу «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) стала подана 12 серпня 2014 року ОСОБА_4, на підставі довіреності від 12 серпня 2014 року, заява від імені ОСОБА_3 (т. 2 а.с.а.с. 155-158).

ОСОБА_4 також було видано номерний знак для разових поїздок НОМЕР_4 (т. 3 а.с.197).

Причому, як видно з даних довіреності від 12 серпня 2014 року, діяти ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 (т.3 а.с. 198).

12 вересня 2014 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) згідно довідки-рахунку ВІА №862758, виданої особою-підприємцем ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 196).

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі транспортні засоби на законних підставах, або їх представники, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти днів після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України , якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215 , 216 ЦК України . У разі встановлення наявності речово-правових відносин до них не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Крім того, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215 , 216 ЦК України . Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України , які дають право витребувати в набувача це майно.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14, які є обов'язковими для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України .

Позивачем ОСОБА_1 заявлялася позовна вимога про визнання недійсним правочину відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) на ім'я ОСОБА_3 та витребування зазначеного автомобіля від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, однією з підстав своїх вимог позивач зазначив ст. 216 ЦПК України

Судом було роз'яснено представникам сторін право надавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень та положення статтей 10, 11, 60 ЦПК України.

Разом з тим, представниками сторін не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, хто є власником транспортного засобу на час розгляду справи, сторін правочину, який позивач просить визнати недійсним, дати та підстав укладення такого правочину.

У судовому засіданні представниками сторін не заявлялися клопотання про витребування таких доказів, не подавалося заяв про забезпечення доказів, хоча вони достовірно знали про те, що підставою для скасування судових рішень в частині визнання недійсним правочину та витребування майна стало те, що суди попередніх інстанцій не з'ясували усіх обставин справи, а саме хто є власником спірного автомобіля, не встановили всі юридичні факти, які визначені ст. ст. 387 та 388 ЦК України, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними способами, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

За таких обставин, оскільки доказів викладених у позові обставин суду не надано, а суд може розглядати справи лише на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з принципу диспозитивності, суд не може встановити сторін та істотних умов правочину, який позивач просить визнати недійсним, а тому не може перевірити відповідність цього правочину вимогам законодавства.

Зважаючи на викладене, позовна вимога про визнання недійсним правочину відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_3) на ім'я ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 про визнання її добросовісним набувачем та визнання за нею права власності на автомобіль на підставі ст.ст. 330, 338 ЦПК України, то суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 330 ЦК України, на яку посилається відповідач ОСОБА_4, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 338 ЦК України, яка зазначена в позові ОСОБА_4, як підстава позовних вимог, передбачено набуття права власності на знахідку.

Оскільки сторонами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 автомобіль був відчужений особою, яка не мала на це права, то підстав для визнання її добросовісним набувачем автомобіля та визнання за нею права власності на автомобіль, з зазначених у позові підстав, не вбачається.

Так, судом встановлено, що автомобіль був знятий з обліку самою ОСОБА_4 на підставі доручення ОСОБА_8, виданого від його імені ОСОБА_6

Належних та допустимих доказів того, хто був продавцем автомобіля - ОСОБА_8, чи за його дорученням особи, зазначені в довіреності від 12 серпня 2014 року, в тому числі ОСОБА_4, чи інші особи, суду не надано, а тому перевірити, чи мала право особа, яка відчужила автомобіль, на таке відчуження суд не може.

Судом також встановлено, що право власності на спірний автомобіль зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 Доказів про підстави набуття права власності на автомобіль ОСОБА_3, про особу, яка йому відчужила автомобіль суду не надано.

Оскільки суду також не надано належних та допустимих доказів того, за ким на час розгляду справи зареєстровано право власності на автомобіль, підстави такої реєстрації, суд не може перевірити зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 обставини про неправомірне відчуження автомобіля, а тому вважає позовну вимогу про витребування зазначеного автомобіля від ОСОБА_4 на його користь безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з підстав, викладених як обґрунтування позовних вимог, позови задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 210, 216, 319, 321, 328, 334, 338, 387, 388, 638, 655 ЦК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування автомобіля - відмовити.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн