ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2398/16-ц
Провадження № 2/210/1112/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Чайкіної О.В., при секретарі Куксенко О.В.,
за участі сторін: не з"явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до відповідача ОСОБА_3 з вищевказаним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що 30 червня 2011 року помер його батько ОСОБА_5. За життя батько заповіт не складав. Він є спадкоємцем першої черги. Окрім нього спадкоємцем першої черги були ОСОБА_6, як дружина спадкодавця та ОСОБА_7, як онука спадкодавця (за правом представлення). Такаж вказував на те, що його батькові ОСОБА_5, матері ОСОБА_6 та його племінниці ОСОБА_7 належала на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частці) квартира АДРЕСА_1. Після смерті батька, позивач спадщину не прийняв, а матір ОСОБА_6 та племінниця ОСОБА_7 спадщину прийняли. Отже, вони отримали в спадщину 1/3 частку вище вказаної квартири, тобто кожна по 1/6 частці, та кожна з них стала власницею 1/2 частки квартири. Однак вони свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували. 19 серпня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_6, за життя вона склала заповіт та все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_2. У встановлений законом 6-ти місячний строк він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Його племінниця ОСОБА_7 права на обовязкову частку не мала. Однак свідоцтво на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 він не зміг, оскільки дізнався, що його племінниця оформила спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, а не на 1/6 частку, а після отримання зазначеного свідоцтва подарувала 2/3 частки квартири відповідачу по справі ОСОБА_3. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 р. по справі № 210/1297/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р., вказане свідоцтво та договір дарування визнані не дійсними в частині 1/6 частини квартири. Після отримання зазначених рішень позивач звернувся до нотаріуса ОСОБА_4, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, щодо скасування запису про реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в частині 1/6 даної квартири, надавши йому рішення суду. Але, нотаріус не має можливості частково скасувати, в частині 1/6 частини права власності, без визнання за позивачем права власності на ? частину квартири, таке розяснення йому надали й в Міністерстві юстиції України. Отримати у власність ? частину квартири він може лише за рішенням суду.
Позивач по справі ОСОБА_2 та його представник в зал судового засідання не зявилися, надали суду заяву розглянути справу без їх участі, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 до залу судового засідання не зявився подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється сином ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (дошлюбне - Босько) ОСОБА_8 (а.с. 7, 10).
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частці) належала квартира АДРЕСА_1 ( а.с.11-15).
ОСОБА_5 батько позивача, помер 30 червня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).
На момент його смерті в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані всі співвласники. Інших осіб в квартирі зареєстровано не було. Після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.
Вищевказані обставини що не підлягають доведенню на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили, у яких брали участь ті самі особи (а.с. 22-27).
Також судом встановлено, що 19 серпня 2013 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).
Після смерті матері позивач 10 вересня 2013 року звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 17). При цьому за життя його матір ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачеві, що підтверджується самим заповітом (а.с.16).
Після смерті ОСОБА_6, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_7, в результаті чого отримала спадщину у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яка за життя належала ОСОБА_5 В подальшому належні їй 2/3 ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3, що вбачається з судових рішень у справі № 210/1297/14-ц; 210/1893/15-ц (а.с.22-30), що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доведенню.
Спір виник з приводу спадкування за заповітом частини квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Олейникова, 26/33 після смерті ОСОБА_6Ю, померлої 19.08.2013 року.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5, померлого 30 червня 2011 року, спадкоємцями першої черги за законом були позивач - ОСОБА_2, як син спадкодавця (свідоцтво про народження III-ЯР № 654888, видане 04.03.1959 року Ленінським відділом РАЦС Дніпропетровської області м. Дніпропетровськ, актовий запис № 461);мати позивача - ОСОБА_6, як дружина спадкодавця та ОСОБА_7, як онука спадкодавця (за правом представлення). Інші спадкоємці першої черги відсутні.
Позивач ОСОБА_2, на час смерті разом зі своїм батьком не проживав, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав, тому спадщину не прийняв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживали зі спадкодавцем та у встановлений ст. 1270 ЦК України, 6-ти місячний строк, заяви про відмову від спадщини не подали. Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у спадщину 1/3 частку вище вказаної квартири, тобто кожна по 1/6 частці, та кожна з них стала власницею в сумі по 1/2 частки квартири (1/3 +1/6). Мати позивача ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька не отримувала, однак, за своє життя склала заповіт та все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_2 (заповіт від 29.04.2011 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-801).
У подальшому, 19 серпня 2013 року померла ОСОБА_6, після її смерті ОСОБА_2 прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою (заява від 10.09.2013 р., витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.09.2013 р.), але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 він не зміг, оскільки його племінниця ОСОБА_7 помилково отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5, померлого 10 червня 2011 року, на 1/3 частку квартири, а не на 1/6 частку, а після отримання зазначеного свідоцтва подарувала 2/3 частки квартири відповідачу по справі ОСОБА_3. Вказана обставина підтверджується договором дарування частки квартири від 26.10.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4,, та зареєстрований в реєстрі за № 1171 (а.с. 19-21).
Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 р. по справі № 210/1297/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р., було визнано:

- свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 ОСОБА_7 23 жовтня 2013 року, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті спадкодавця ОСОБА_5, померлого 30 червня 2011 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-951, недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна (квартири);

- договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_3 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1171, недійсним в частині 1/6 даної квартири (заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 р., ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р.). (а.с.22-27).

Однак приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, самостійно не зробив відвідних змін в реєстрі, посилаючись на відсутність технічних можливостей Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень та норм закону, що регулюють часткове скасування рішення про реєстрацію права власності (а.с.31-33).

Також встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_3 став власником нерухомості на підставі рішення від 26 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири № 33, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Олейникова, будинок № 26 та на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого 26 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого за Р № 1171.

Однак, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 р. по справі № 210/1893/15-ц, скасовано рішення від 26 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири № 33, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Олейникова, будинок № 26 та на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого 26 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого за Р № 1171 в частині 1/6 спадкового майна (кватири) (а.с. 30).

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, самостійно не має можливості частково скасувати запис про реєстрацію права власності в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно та його обтяжень, з 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на ? частку. Отримати у нотаріуса свідоцтво на спадщину за заповітом на ? частину квартири ОСОБА_2 також не має можливості, так як тоді частки нерухомого майна в реєстрі будуть перевищувати 1/1 частину.

Згідно до п.23 Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах проспадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 має можливість в Реєстрі виправити похибку лише при реєстрації права власності за позивачем на ? частину квартири, яка належить йому по спадщині за заповітом.

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_2 не може юридично оформити свої спадкові справи, та в повному обсязі реалізувати права володіння та користуватися спадщиною, оскільки не має можливості зареєструвати спадщину у встановлену законодавством порядку.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_6 - мати позивача успадкувала (фактично прийняла спадщину) після смерті ОСОБА_5 1/6 частині спірної квартири, так як на момент смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним, а 1/3 частка квартири належала їй на праві спільної сумісної власності, то на підставі ст. 1223 ЦК України, позивач, як особа вказана у заповіті, має право на отримання свідоцтва на право на спадщину на ? частку квартири АДРЕСА_1.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину за заповітом, дійсність якого не оспорюється, та яка залишилась після смерті ОСОБА_6, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 доведеними та задовольняє їх в повному обсязі.

Як вбачається з експертного висновку від 15 травня 2016 року ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 55,89 м2 та житловою площею 42,0м2, яка розташована на четвертому поверсі житлового пятиповерхового будинку, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, Дзержинський район, вул. Олейникова, б. 26, кв. 33 на дату звернення до суду складає: 113179,00 грн., вартість ? частки складає 56589,50грн. (а.с.46-47).

Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України за розгляд справи покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 15, 328, 1216, 1218, 1223, 1297, 1276, 1296 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 234, 235, 256, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 (20 лютого 1959р.н., р.н.о.к.п.п НОМЕР_1, місце реєстрації: 50074, Дніпропетровська обл., м. Кривий ріг, АДРЕСА_2), право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої складає 55,89 кв.м., житлова площа 42,0 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_6, померлої 19 серпня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3, 19 вересня 1983р.н., р.н.о.к.п.п НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 565,90 (пятсот шістдесят пять грн. девяносто коп..).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна