Справа № 304/780/16-ц
Провадження № 2/304/291/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Амарович В.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вищевказана позовна заява, однак така ухвалою судді від 08 липня 2016 року була залишена без руху.

Зазначену ухвалу судді позивачка отримала 13 липня 2016 року, разом з цим вказані в ній недоліки у повному обсязі не усунула.

Так, однією з підстав для залишення позовної заяви без руху стало те, що у такій взагалі не зазначено імя позивача, його місце проживання (перебування), поштовий індекс та номери засобів звязку. При цьому, законним представником позивача зазначається ОСОБА_1 без вказівки на підстави такого законного представництва та докази цього (ст. 242 ЦК України). Одночасно представником ОСОБА_1 на підставі довіреності являється ОСОБА_4, який і підписав позовну заяву. Таким чином, до позовної заяви не додані документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як представників позивача.

На усунення вказаного недоліку ОСОБА_1 зазначила, що є законним представником свого батька на підставі свідоцтва про її народження та свідоцтва про шлюб, а, в свою чергу, її представником на підставі довіреності є ОСОБА_4

Разом з цим, слід зазначити, що згідно ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Згідно ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; 3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_5 є повнолітньою та дієздатною особою, а відтак, на думку судді, підстав для його законного представництва донькою ОСОБА_1 немає.

У даному випадку вона може бути представником свого батька або на підставі довіреності, або, у разі визнання його судом недієздатним, - на підставі рішення суду про призначення її опікуном такого.

З огляду на вищевикладене, передоручення ОСОБА_4 повноважень від ОСОБА_1, у якої відсутні документи, що стверджують її повноваження як законного представника ОСОБА_5, не ґрунтується на законі, оскільки представник не може допускатися до участі у справі при відсутності документів, що стверджують його повноваження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND, заява N 28249/95, п. 53 рішення від 19 червня 2001 року). У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Керуючись ст. 121 ч. 2 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними визнати неподаною та повернути позивачці.

Розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6