Ухвала

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Перше кредитне товариство» до ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Медтерм», про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргоюОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року кредитна спілка «Перше кредитне товариство» (далі - КС «Перше кредитне товариство») звернулася до cуду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2008 року між нею та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ОД-1/0303/08/403, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 9 500 049 грн 28 коп. зі сплатою 0,071 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом та терміном повернення до 20 травня 2008 року.

20 травня 2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та товариством з обмеженою відповідальністю «Медтерм» (далі - ТОВ «Медтерм») було укладено договір поруки, за яким останнє зобов'язалося нести солідарну відповідальність у разі порушення позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору від 20 травня 2008 року № ОД-1/0303/08/403.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 305 217 481 грн 11 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року позов КС «Перше кредитне товариство» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь КС «Перше кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року № ОД-1/0303/08/403 у розмірі 305 217 481 грн 11 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 8 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, у зв'язку із чим у абзаці другому резолютивної частини рішення слова та цифри: «…у розмірі 305 217 481 грн 11 коп.» замінено словами та цифрами наступного змісту: «…у загальному розмірі 129 643 723 грн 19 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 9 495 606 грн 18 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 110 652 511 грн 01 коп.; заборгованості по пені у розмірі 9 495 606 грн». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, порушення яких тягне настання наслідків, установлених договором або передбачених законом. Посилався на те, що при укладенні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін. Крім того, ОСОБА_5 ознайомився з умовами погашення кредитної заборгованості, а також з тим, що за невиконання цих умов має нести відповідальність у вигляді сплати пені, окрім кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, про що свідчить його підпис.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) фінансовий кредит - це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фінансовою, зокрема, вважається послуга з надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону).

Право на здійснення операцій з надання фінансових послуг належить фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 5 Закону).

Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (ч. 3 ст. 5 Закону).

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 зазначеного Закону уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Частина 2 ст. 34 Закону передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у ч. 1 цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» також передбачає, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону передбачено, що кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та змісту ч. 3 ст. 5, п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів членам своєї спілки за рахунок капіталу самої кредитної установи (який формується з внесків членів кредитної спілки) не потребує отримання ліцензії, на відміну від діяльності з надання кредитів іншим особам або надання кредитів за рахунок залучених коштів, яка потребує ліцензування.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник із договірних зобов'язань, а саме: укладеного між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_5 кредитного договору від 20 травня 2008 року № ОД-1/0303/08/403, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 9 500 049 грн 28 коп. зі сплатою відповідних відсотків та кінцевим терміном повернення до 20 травня 2008 року (а. с. 5).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України не встановив, за рахунок яких коштів надавалися ОСОБА_5 фінансові кредити - капіталу самої кредитної спілки «Перше кредитне товариство», чи залучених коштів; чи отримала кредитна спілка ліцензію на право здійснення діяльності з надання таких фінансових послуг на час укладення угоди з ОСОБА_5; чи правомірними у зв'язку із цим є дії кредитної спілки з надання грошових коштів у позику під проценти (фінансового кредиту) ОСОБА_5

З'ясування цих обставин має суттєве значення для вирішення цього спору.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко
І.К. Парінова

О.В. Ступак