Справа № 462/552/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_3 про припинення договору поруки,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і ПАТ «КБ «Надра» про визнання таким, що припинив свою дію договору поруки від 09.08.2007 року, укладеного між ним і ПАТ «КБ «Надра».

В обґрунтування позову посилалася на те, що 07.08.2007 року між ОСОБА_2 і ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 057/13/07-Ф. 09.08.2007 року він уклав із ПАТ «КБ «Надра» договір поруки, згідно якого зобовязався відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків, комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за вказаним кредитним договором. Однак, пізніше він дізнався, що ОСОБА_2 06.02.2014 року здійснила платіж, після чого перестала проводити платежі за кредитним договором. Відповідно до п.п. 3.3.2., 3.3.3., 4.2.4. кредитного договору ОСОБА_2 зобовязана була здійснювати платежі до 5-го числі місяця, в якому було проведено нарахування відсотків. Натомість кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів , інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3 кредитного договору. Отже, наступний платіж після проведеного 06.02.2014 року повинен був бути здійснений не пізніше 05.03.2014 року, однак ОСОБА_2 припинила сплачувати платежі. Протягом передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 05.03.2014 року, кредитор ПАТ «КБ «Надра» не предявив вимоги до поручителя, а тому після 05.09.2014 року договір поруки від 09.08.2007 року припинив свою дію.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності (а.с.48), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України.

Відповідач ПАТ «КБ «Надра», будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, натомість подало письмове заперечення проти позову, в якому просить розглянути справу за відсутності його представника. Згідно заперечень, відповідач позову не визнає, мотивуючи тим, що відповідно до п. 5.3. договору поруки його дія закінчується належним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами договору. За таких обставин договір поруки не може бути припинено, оскільки не припинилось забезпечене ним зобовязання. Кінцевий строк виконання зобовязання по кредитному договору визначений 07.08.2026 року. Доводи позивача є необгрунтованим і є спробою уникнути відповідальності поручителя перед банком за належне виконання зобовязань по кредитному договору позичальником. Просить в позові відмовити.

Відповідач - ОСОБА_2, яка була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №462/1765/15-ц, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2007 року між відповідачами - ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 057/13/07-Ф /а.с. 7-11/. За умовами договору банк видав кредит позичальнику у сумі 155000 дол. США /пп. 1.1 кредитного договору/. Кредит надавався строком до 07.08.2026 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,49% річних /пп.1.3.1., 1.4. кредитного договору/.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором банком із позивачем ОСОБА_1 09.08.2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 12-13).

Відповідно до п.п. 1.3., 2.1. договору поруки, відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому. Кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

В п.п. 5.2., 5.3. встановлено, що договір поруки вступає в силу з моменту його належного оформлення сторонами і його дія закінчується належним виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цього договору.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує посиланням на те, що оскільки з часу нездійснення чергового платежу 05.03.2014 року по кредитному договору протягом шести місяців ПАТ «КБ «Надра» не предявило до нього, як поручителя, вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України дія договору поруки припинена 06.09.2014 року.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості за кредитним договором №057/13/07-Ф (а.с. 3-6), вбачається, що позичальник ОСОБА_2 з 06.02.2014 року припинила внесення щомісячних платежів на погашення кредиту.

Пунктом 3.3.2. кредитного договору передбачена щомісячна сума мінімально необхідного платежу, яка складає 1798 дол. США.

Згідно із п.3.3.3. цього договору позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2 договору, щомісячно до 05-го числа місяця, наступного за тим, в якому було проведене нарахування відсотків.

Відповідно до п.4.2.4. кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів , інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3 кредитного договору.

Отже, наступний платіж після проведеного 06.02.2014 року повинен був бути здійснений не пізніше 05.03.2014 року, однак ОСОБА_2 його не внесла, припинила сплачувати платежі.

Як роз'яснено у п.24 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Сама по собі умова договору від 09.08.2007 року про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань (п.5.3.) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена вище позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та 6-125цс14, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права, про перегляд якої йдеться, та для всіх судів України.

Зі змісту договору поруки суд встановив, що цим договором не визначено строк в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як видно з матеріалів справи № 462/1765/15-ц, до суду ПАТ «КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором лише 11.03.2015 року, тобто більше ніж через шість місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, протягом передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання, який має преклюзивний характер, із закінченням якого матеріальне право кредитора не підлягає судовому захисту, кредитор ПАТ «КБ «Надра» не предявив вимоги до поручителя, а тому після 05.09.2014 року договір поруки від 09.08.2007 року припинив свою дію.

Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, поручитель ОСОБА_1 посилався на невизнання банком його права, передбаченого частинами першою, четвертою статті 559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання та заявлення вимог після спливу цього строку.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України; статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що кредитор не визнає права поручителя, передбаченого ч.ч. 1, 4 ст.559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, оскільки звернувся 11.03.2015 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі з поручителя, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Також при розгляді справи судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а залишено без змін заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10.04.2015 року, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 057/13/07-Ф.

Згідно положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, апеляційним судом у справі 462/1765/15 було постановлено ухвалу, а не рішення, як це зазначено в оскаржуваному рішенні. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015 року у справі № 462/1765/15-ц було постановлено за відсутності відповідачів, та зокрема за відсутності відповідача ОСОБА_1 Відтак, під час розгляду цивільної справи № 462/1765/15-ц обставини, що стосувалися припинення чи не припинення договору поруки від 09.08.2007 року судом не досліджувалися, а отже, заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015 року не могли бути встановленими, і не були встановлені обставини, що стосувалися припинення чи не припинення договору поруки 09.08.2007 року. З даним позовом про визнання договору поруки припиненим ОСОБА_1 звернувся 03.02.2016 року, тобто до набрання законної сили рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором. З огляду на вищенаведене, у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» ні заочне рішення Залізничного районного суду від 10.06.2015 року у справі № 462/1765/15-ц, ні ухвала Апеляційного суду Львівської області від 04.02.2016 року у вищезазначеній справі, не можуть бути розцінені судом як преюдиційний доказ у справі про визнання договору поруки припиненим.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_1 є припиненою з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки строк дії договору поруки, укладеного між банком і ОСОБА_1, не встановлений (умови договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржників за основними договорами, не є встановленням строку дії договору поруки), а кредитор не предявив вимоги до поручителя протягом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання, тому вважає, що позов ОСОБА_1 є підставним, грунтується на законі і такий слід задовольнити, захистивши права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягає стягненню з кожного із відповідачів по 275,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с. 18).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що припинив свою дію з 06 вересня 2014 року договір поруки від 09 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №057/13/07-Ф від 07 серпня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_2.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 275,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.