Справа № 285/3022/15-ц
провадження № 2/0285/13/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07.07.2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участю секретаря Музика Н.Ю., представника сторони по справі: позивача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ВДВС Новоград-Волинського МУЮ, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просило звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю, кафе-бар, розташовану на неприватизованій земельній ділянці, що знаходиться за адресою: Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вулиця 50-років Жовтня, будинок 62 літера «Б», яке належить на праві власності відповідачу, за договором купівлі-продажу від 15.07.2008 року, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк» в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 765 485, 95 грн.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав та в обсязі, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити, проти розгляду справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, заяву про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову не подав, а тому суд, зважаючи на думку представника позивача, визнав за можливе розглянути справу по суті у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Згідно п. 1.3.2 даного договору сторони домовились, що за його умовами може бути встановлений новий розмір процентної ставки.
Виконання зобовязань відповідача за договором про надання споживчого кредиту забезпечується заставою нерухомості, а саме нежитлової будівлі, кафе-бару, загальною площею 93,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. 50-річчя Жовтня, буд. 62б, яка є власністю відповідача (п.2.1 договору про надання кредиту).
У звязку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, станом на 09.07.2015 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 4 765 485,95 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 2 033 961,95 грн.; сума заборгованості за відсотками 2 195 035,83 грн.; пеня 501 427,73 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 9 938,53 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 25 121,91 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-ІV іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.
Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч.4 ст.3 закону №898-ІV).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Стаття 36 того ж Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як вбачається з тексту договору іпотеки, укладеного сторонами (а.с. 25), даний договір містить розділ «5. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя», в якому чітко зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1 Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1 договору іпотеки).
Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено
іпотекодавцем у суді.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відтак, між сторонами існує позасудова домовленість про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді відповідного застереження в іпотечному договорі (розділ 5 договору іпотеки), а спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, обраний позивачем, відноситься до інструментів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про безпідставність заявленого позивачем позову.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України.
Крім того, суд зазначає, що умовами договору іпотеки (а.с. 25), передбачено позасудове врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1 договору іпотеки).
Разом з тим, такого окремого договору позивач суду не надав, а за його відсутності неможливо зробити однозначний висновок про досягнення сторонами згоди про передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. В судовому засіданні представнику позивача розяснено право подати додаткові докази, але він таким правом не скористався.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача і відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позову відмовити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : А.В. Помогаєв