РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8531/16-ц

Провадження № 2/638/3545/16

11.07.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у травні 2016 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2012 року померла мати позивача - ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смертей відділу реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис №416 та 03.12.2012 року видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД №350865. На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала за адресою: вул. Красна, 36, м. Кремінна Луганської області, тобто місцем відкриття спадщини є м. Кремінна Луганської області. Враховуючи, що на підставі свідоцтва про право власності на житло реєстраційний №1-08-312/333, виданого Комісією з приватизації житлового фонду ДП «Харківський завод електроапаратури» 05.02.2008 року на момент смерті спадкодавці та позивачу на праві спільної сумісної власності належало 55/100 часток комунальної квартири №1, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, частка вказаного нерухомого майна увійшла до складу спадкової маси. 21.05.2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу ОСОБА_5 із завою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, внаслідок чого 21.05.2013 року було відкрито спадкова справа №54499816 (нотаріальний №33/2013), про що 23.05.2013 року видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34028551. Після смерті ОСОБА_4 залишилося двоє спадкоємців першої черги за законом син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3, яка на момент смерті спадкодавці була зареєстрована та мешкала разом з нею. Позивачу і спадкодавиці на праві спільної сумісної власності належить 55/100 часток комунальної квартири №1, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, загальною площею 49, 5 кв. м., житловою площею 28, 4 кв. м. Просить суд позов задовольнити, визначити, що частка ОСОБА_4, яка померла 01.12.2012 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру №1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, загальною площею 49, 5 кв. м., житловою площею 28, 4 кв. м., складала 55/200.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву щодо розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 всудове засідання не зявилася, надала до суду нотаріально завірену заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 01.12.2012 року померла мати позивача - ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смертей відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис №416 та 03.12.2012 року видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД №350865 (а. с. 10).

Факт родинних відносин, а саме, що померла ОСОБА_4 була матірю позивача, підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ВЛ №493182, виданим 13.07.1985 року Палацом новонароджених міста Харкова (а. с. 11).

На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала за адресою: вул. Красна, 36, м. Кремінна Луганської області, тобто місцем відкриття спадщини є м. Кремінна Луганської області.

Враховуючи, що на підставі свідоцтва на право власності на житло реєстраційний №1-08-312/333, виданого Комісією з приватизації відомчого житлового фонду ДП «Харківський завод електроапаратури» 05.02.2008 року на момент смерті спадкодавиці та позивачу на праві спільної сумісної власності належало 55/100 частини комунальної квартири №1, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, частка вказаного нерухомого майна увійшла до складу спадкової маси (а. с. 13).

21.05.2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу ОСОБА_5 із завою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а. с. 16), внаслідок чого 21.05.2013 року була відкрита спадкова справа №54499816 (нотаріальний №33/2013), про що 23.05.2013 року видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34028551 (а. с. 17).

Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №34027320 від 21.05.2013 року, ніхто окрім позивача із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався, свідоцтв про право на спадщину після її смерті не видавалося, заповіту не залишала (а. с. 21).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося двоє спадкоємців першої черги за законом син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3, яка на момент смерті спадкодавці була зареєстрована та мешкала разом з нею.

Як вбачається із листа приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу ОСОБА_5 М, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно відкладається до вирішення позивачем питання щодо обсягу спадового майна (а. с. 24).

Позивачу і спадкодавиці на праві спільної сумісної власності належить 55/100 часток комунальної квартири №1, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, загальною площею 49, 5 кв. м., житловою площею 28, 4 кв. м. (а. с. 13). Даний факт також підтверджує інформація Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.05.2016 року №2500559.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно вимог статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 статті 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 31, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 355, 368, 369, 370, 372, 1216-1218, 1226 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 01.12.2012 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру №1, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 199-В, загальною площею 49, 5 кв.м., житловою площею 28, 4 кв.м., складала 55/200.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: