У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Завгородньої І.М., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона та ОСОБА_7 з 16 грудня 1988 року перебували у шлюбі, за час якого ними було набуте спільне майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1; незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 0,2227 га по АДРЕСА_2 − для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу; земельну ділянку площею 0,0600 га, що знаходиться у Садівничому товаристві «Лада» на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, − для ведення садівництва.

Просила визнати за нею право власності на:

− 1/2 частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_4;

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться у Садівничому товаристві «Лада» на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області − для ведення садівництва;

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу;

− 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2, яку виділити реально з наступними геометричними мірами по периметру 6,25; 8,67; 47,21; 11,75; 33,0 м. п. по частині зовнішньої стіни будинку площею 1012,95 кв. м, що відповідає Ѕ ідеальної частки згідно з судовою інженерно-технічною експертизою від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406;

− реально виділити їй 1/2 реальної частки побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 згідно з варіантом, визначеного висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406, виділити приміщення, що зазначені у технічному паспорті на першому поверсі: частину гаража площею 18,5 кв. м, коридор І-І - площею 31,7 кв. м, вітальню 1-2 - площею 40,8 кв. м, житлову кімнату 1-3 - площею 27 кв. м, кухню 1-4 - площею 14,4 кв. м, вбиральню 1-5 - площею 1,7 кв. м, коридор 1-6 - площею 10,3 кв. м, всього загальною площею 144,4 кв. м;

− визнати за нею право співзабудовника житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами, по АДРЕСА_2 з правом здачі цієї реально виділеної частини будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на 1/2 реальної частки вказаного будинку;

− стягнути з відповідача на її користь 35 515 грн грошової компенсації за відступ від рівності частки;

− реально виділити ОСОБА_7 1/2 ідеальної частки побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 приміщення, що зазначені у технічному паспорті, на першому поверсі: частину гаража площею 17,4 кв. м; на другому поверсі: коридор 1-7 - площею 28,5 кв. м, житлову кімнату − площею 28,5 кв. м, житлову кімнату 1-9 - площею 16,3 кв. м, санвузол 1-10 - площею 7,6 кв. м, житлову кімнату 1-11 − площею 27,4 кв. м, житлову кімнату 1-12 − площею 17 кв. м, гардеробну 1-15 − площею 2,4 кв. м, санвузол 1-16 − площею 12,6 кв. м, всього загальною площею 164,8 кв. м;

− зобов'язати сторони провести будівельні роботи згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406, зокрема ОСОБА_6 − демонтувати сходи, що ведуть на другий поверх, ОСОБА_7 - влаштувати проектну прибудову зі сходами на другий поверх.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступне майно:

− житловий будинок по АДРЕСА_4

− житловий будинок по АДРЕСА_2;

− земельну ділянку площею 0,2227 га по АДРЕСА_2 − для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

− земельну ділянку площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу.

Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та виділено у приватну власність ОСОБА_6:

− 1/2 частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_4;

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу.

− 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2, яку виділено реально з наступними геометричними мірами по периметру 6,25; 8,67; 47,21; 11,75; 33,0 м. п. по частині зовнішньої стіни будинку площею 1012,95 кв. м, що відповідає 1/2 ідеальної частки згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406;

− реально виділено ОСОБА_6 1/2 ідеальної частки побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 і зокрема згідно з варіантом, визначеним висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406, вартістю запропонованої частки житлового будинку 502 787 грн; виділено ОСОБА_6 приміщення, що зазначені у технічному паспорті, на першому поверсі: частину гаража площею 18,5 кв. м, коридор І-І - площею 31,7 кв. м, вітальню 1-2 - площею 40,8 кв. м, житлову кімнату 1-3 - площею 27 кв. м, кухню 1-4 - площею 14,4 кв. м, вбиральню 1-5 - площею 1,7 кв. м, коридор 1-6 - площею 10,3 кв. м, всього загальною площею 144,4 кв. м.

Визнано за ОСОБА_6 право співзабудовника житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_2, з правом здачі цієї реально виділеної частини будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на 1/2 реальної частки вказаного будинку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 35 515 грн грошової компенсації за відступ від рівності частки.

Зобов'язано ОСОБА_6 у приміщенні коридору 1-1 демонтувати сходи, щоб ізолювати перший і другий поверх.

ОСОБА_7 виділено у власність:

− 1/2 частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_4;

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу;

− 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2, яку виділено реально з наступними геометричними мірами по периметру 6,25; 8,67; 47,21; 11,75; 33,0 м. п. по частині зовнішньої стіни будинку площею 1012,95 кв. м, що відповідає 1/2 ідеальної частки згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406;

− реально виділено ОСОБА_7 1/2 ідеальної частки побудованого, але введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 приміщення, що зазначені у технічному паспорті, зокрема згідно з варіантом визначеним висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406, вартістю запропонованої частки житлового будинку 573 817 грн на першому поверсі: частину гаража площею 17,4 кв. м; на другому поверсі: коридор 1-7 - площею 28,5 кв. м, житлову кімнату − площею 28,5 кв. м, житлову кімнату 1-9 - площею 16,3 кв. м, санвузол 1-10 - площею 7,6 кв. м, житлову кімнату 1-11 − площею 27,4 кв. м, житлову кімнату 1-12 − площею 17 кв. м, гардеробну 1-15 − площею 2,4 кв. м, санвузол 1-16 − площею 12,6 кв. м, всього загальною площею 164,8 кв. м;

Зобов'язано ОСОБА_7 влаштувати проектну прибудову зі сходами на другий поверх. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 липня 2015 року у частині задоволення позову про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житлового будинку по АДРЕСА_2, земельної ділянки площею 0,2227 га по АДРЕСА_2 − для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу, поділ вказаного майна у натурі скасовано, увалено у цій частині нове рішення.

Відмовлено у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_6 права власності на:

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 − для будівництва готельно-відпочинкового комплексу;

− 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2227 га по АДРЕСА_2 − для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та поділ її в натурі;

− 1/2 ідеальної частини побудованого, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 та поділ його в натурі;

− визнання за ОСОБА_6 права співзабудовника житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_2, з правом здачі цієї реально виділеної частини будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на 1/2 реальної частки вказаного будинку.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 липня 2015 року у частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 ідеальної частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по АДРЕСА_4 та відмови у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться у Садівничому товаристві «Лада» на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області − для ведення садівництва - залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційний судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що з 16 грудня 1988 року по 21 жовтня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому в 1989 році народився син ОСОБА_8, у 1997 року - син ОСОБА_9 (а. с. 6−8, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 27 липня 1998 року ОСОБА_7 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 11, т. 1).

Згідно з державним актом серії НОМЕР_2 від 06 вересня 2007 року, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2005 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована у смт Великий Любінь Городоцького району Львівської області - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а. с. 36, т. 1).

Згідно з державним актом серії НОМЕР_3 від 06 вересня 2007 року, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2005 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована по АДРЕСА_5 - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а. с. 37, т. 1).

14 жовтня 2011 року затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельно-відпочинковий комплекс «Афродіта» (далі - ТОВ «ГВК «Афродіта», засновником якого є ОСОБА_7 Статутний капітал товариства становить 20 тис. грн та повністю належить засновнику. Товариство пройшло державну реєстрацію і є юридичною особою та власником належного йому майна (а. с. 110−112, т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Голубець І.Т., зареєстрованого у реєстрі за № 603, Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області за наслідками земельного аукціону передала у власність ТОВ «ГВК «Афродіта» земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,5017 га по АДРЕСА_3 вартістю 169 474 грн 26 коп. Земля придбана для будівництва готельно-ресторанного комплексу (а. с. 113−115, т. 1).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5017 га серія НОМЕР_6 реєстраційний № 0064 (кадастровий № НОМЕР_5) для будівництва готельно-ресторанного комплексу по АДРЕСА_3 виданий ТОВ «ГВК «Афродіта» 05 липня 2012 року (а. с. 98, т. 1).

Згідно з державним актом серії НОМЕР_4 від 22 грудня 2011 року, виданим на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24 грудня 2010 року № 19, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,2227 га, що розташована у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області − для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 59, 106, т. 1).

Із копії технічного паспорта та інвентаризаційної справи Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки убачається, що ОСОБА_7 є забудовником житлового будинку по АДРЕСА_2 (а. с. 48, 63−68, т. 1).

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року № 3404/3405/3406 ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 станом на час проведення експертизи склала 90 %, станом на 21 жовтня 2013 року - від 88 % до 90 %. Вартість вказаного незавершеного будівництва станом на проведення експертизи складала 1 076 604 грн, визначено можливість та варіанти реального поділу вказаного незавершеного будівництвом будинку між сторонами (а. с. 170−180).

Згідно з державним актом серії НОМЕР_7 від 27 квітня 2012 року, виданим на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Львівської області від 21 листопада 2011 року № 898, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, що розташована на території Великолюбінської селищної ради (за межами населеного пункту) Городоцького району Львівської області - для ведення особистого селянського господарства (а. с. 21, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області 22 травня 2012 року на підставі рішення Виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області від 26 квітня 2012 року № 35 ОСОБА_6 належить будинок по АДРЕСА_5 загальною площею 170,5 кв. м, житловою площею 104,1 кв. м, (а. с. 34, т. 1), а також земельна ділянка площею 0,1200 га у смт Великий Любінь Городоцького району Львівської області (а. с. 36, т. 1).

Згідно зі ст. 22 КпШтС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно з п. п. 22, 24 Постанови вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди − виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Разом з тим суд апеляційної інстанції не врахував, що у ст. 61 СК України вносилися зміни та доповнення, а норма матеріального права, яка підлягає застосуванню, та, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: «5. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року і діяла до 13 червня 2012 року.

Спірна земельна ділянка площею 0,2227 га у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області набута ОСОБА_7 у власність (державний акт серії НОМЕР_4 від 22 грудня 2011 року, виданий на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24 грудня 2010 року № 19). Право власності на зазначену земельну ділянку виникло відповідно до вимог ст. 125 та ст. 126 ЗК України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував, не встановив обсяг спільного майна подружжя і його вартості з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15).

Крім того, з урахуванням вимог ст. 16 СК України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Апеляційний суд не роз'яснив сторонам вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо надання суду доказів про вартість спірного майна, джерела придбання такого майна, що є істотним для визначення його відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 СК України спільним сумісним майном чи особистою приватною власністю.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Такі вимоги закону апеляційним судом не враховано, не встановлено, чи витрачалися кошти сім'ї на придбання земельної ділянки ТОВ «ГВК «Афродіта» та на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2

Оскільки апеляційним судом не дотримано вимог ЦПК України, не встановлено фактичних обставин, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, рішення апеляційного суду належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
О.В. Попович
В.О. Савченко