Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7920/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Качана В.Я.,

Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та невиплаченої при звільненні вихідної допомоги.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, невиплаченої при звільненні вихідної допомоги.

Визнано незаконним наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 285-к від 26 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника управління інформаційно-адміністративної роботи Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 63 016 грн. 59 грн. та невиплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 10 758 грн. 93 коп.

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь держави судовий збір в розмірі 1224 грн. 96 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі допущене до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що власнику належить право надавати оцінку обґрунтованості рішення профспілки в наданні згоди на звільнення та за відсутності такого обґрунтування власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу. Посилається на те, що ДП «Укрспирт» належно виконало вимоги ст. 49-2 КЗпП України, а саме: позивачу завчасного було направлено попередження про скорочення (попередження надане 15 червня 2015 року, звільнення - 26 жовтня 2015року); одночасно з попередженням про скорочення позивачу було запропоновано іншу роботу (станом на 9 жовтня 2015 року); в період дії попередження позивачу було запропоновано - ознайомлено із переліком всіх вакансій ДП «Укрспирт», станом на 9 жовтня 2015 року в апараті управління було наявно 6 вакансій, а саме: директор підприємства 1 вакансія, заступник директора - 4 вакансії, провідний юрисконсульт 1 вакансія. Суд невірно розрахував суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не врахувавши сплачену сумувихідної допомоги та виплати допомоги по безробіттю.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

14 квітня 2014 року наказом №135-К Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» ОСОБА_3 № була прийнята на посаду начальника адміністративно-господарського відділу на час відпустки по догляду за дитиною (а.с.36-43, 133 т. 1)

23 жовтня 2014 року наказом №450-К позивач переведена на посаду начальника управління інформаційно-адміністративної роботи безстроково з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.134 т.1).

23 жовтня 2014 року наказом №456-К (про суміщення посад) позивача додатково призначено на посаду радника генерального директора зі зв'язків з органами влади та громадськістю Державного підприємства спиртової на лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (а.с.132 т.1).

02 лютого 2015 року наказом №31 «Про оптимізацію витрат», з 02 лютого 2015 року на підприємстві було введено режим жорсткої економії фінансів (а.с.175,176 т. 1)

17 квітня 2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №165 на підприємстві було створено відповідну комісію по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату ДП «Укрспирт» (а.с.181 т.1).

05 березня 2015 року ДП «Укрспирт» було видано наказ №95 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті затвердження якого кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 осіб до 125 осіб (а.с.135, 136-138 т.1).

20 травня 2015 року ДП «Укрспирт» було видано наказ №197 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті чого посада начальника управління інформаційно- адміністративної роботи, яку обіймала ОСОБА_3, була скорочена, а управління ліквідовано. За новим штатним розписом кількість штатних працівників склала 134 особи (а.с.139, 140-142 т.1).

15 червня 2015 року у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України позивачу під особистий підпис було вручено повідомлення від 03 червня 2015 року №08-2-1/140 про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства на підставі наказу №197 від 20 травня 2015 року (а.с.7 т1).

Одночасно з повідомленням про звільнення позивачу було повідомлено про відсутність вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації, а також вакантних інших і менш оплачуваних посад.

23 липня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету, де розглядалось подання ДП «Укрспирт» про надання згоди на звільнення позивача ОСОБА_3 із займаної посади (а.с.8-25 т.1)

28 липня 2015 року на адресу ДП «Укрспирт» направлено лист №1-1/222 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» про те, що 23 липня 2015 року на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» прийнято рішення про відмову унаданні згоди на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ОСОБА_3 (а.с.26 т.1).

23 жовтня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету, де вдруге розглядалось звернення ДП «Укрспирт» від 15 жовтня 2015 року №01-2-1/341-2 щодо одержання згоди профспілкового комітету на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ОСОБА_3 (а.с.27-31 т.І).

Листом від 23 жовтня 2015 року №1-1/253 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» повідомлено ДП «Укрспирт» про відмову у наданні згоди на звільнення позивача (а.с.32 т.1).

26 жовтня 2015 року наказом №285-к позивача було звільнено з посади начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ДП «Укрспирт» у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) та проведено розрахунки (а.с. 131 т.І).

У день звільнення позивача, яка за її поясненнями знаходилась на робочому місці до 18 год., з наказом №285-к від 26 жовтня 2015 року не було ознайомлено, копію трудової книжки та копію наказу не видано.

З наказом про звільнення позивача було ознайомлено 02 листопада 2015 року після виходу з лікарняного (а.с.33, 34 т.І).

25 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог, розмір яких було збільшено під час розгляду справи, посилалась на те, що з 14 квітня 2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 5 березня 2015 року відповідачем було видано наказ №95 «Про внесення змін до штатного розпису», кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 осіб до 125 осіб, а 20 травня 2015 року наказом №197 змінено штатний розпис і скорочено посаду начальника управління інформаційно-адміністративної роботи, яку обіймала позивач, а управління ліквідовано, кількість штатних працівників склала 134 особи. 15 червня 2015 року позивачу було вручено повідомлення від 03 червня 2015 року №08-2-1/140 про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства, одночасно її було повідомлено про відсутність вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації, а також інших вакантних посад. 23 липня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету, де розглядалось подання ДП «Укрспирт» про надання згоди на звільнення позивача, і було відмовлено у наданні такої згоди, про що 28 липня 2015 року повідомлено адміністрацію підприємства. 23 жовтня 2015 року профкомом вдруге розглядалось питання про надання згоди на звільнення позивача та вдруге було відмовлено в цьому, проте 26 жовтня 2015 року позивач була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з наказом про звільнення вона була ознайомлена 2 листопада 2015 року після виходу з лікарняного. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України після попередження про наступне звільнення відповідачем не були запропоновані позивачу усі наявні у період з 3 червня по 2 листопада 2015 року на підприємстві вакантні посади, а також вона була звільнена без згоди профспілкового органу, яким ненадання згоди на звільнення було належно обґрунтовано, звільнення відбулось без дотримання вимог ст. 42 ч. 2 п. 2 КЗпП України.. Відповідачем не було проведено розрахунку при звільненні у встановленому законом порядку. Просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ відповідача від 26 жовтня 2015 року №285 про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та передбачену колективним договором та невиплачену при звільненні вихідну допомогу у розмірі 10 758,93 грн.

Відповідач позов не визнав, його представник стверджував, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог закону. У період дії попередження про наступне звільнення позивачу було надано перелік всіх вакантних посад станом на 09 жовтня 2015 року, позивач погодилась на переведення на будь-яку посаду в апараті управління ДП «Укрспирт», але заяви на запропоновані підприємством посади не надала, причин цього не повідомила. Станом на 09 жовтня 2015 року в апараті управління було в наявності 6 вакансій, а саме директор підприємства - 1, заступник директора - 4, провідний юрисконсульт - 1. Відповідно до Статуту ДП «Укрспирт» директора та заступників директора призначає орган управління, а саме Міністерство аграрної політики та продовольства України, тому перевести позивача на вказані посади відповідач не мав можливості, відповідно до посадової інструкції провідного юрисконсульта необхідний стаж роботи за фахом не менше двох років, відповідно до особового листка у позивача був відсутній такий стаж.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним наказу відповідача від 26 жовтня 2015 року №285-к про звільнення ОСОБА_3 та поновлення її на роботі на посаді начальника управління інформаційно-адміністративної роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що є помилковим висновок суду про те, що в порушення вимог трудового законодавства відповідачем не було запропоновано позивачу усіх вакантних посад, наявних на підприємстві в період від дня попередження позивача про наступне звільнення до дня звільнення, зокрема, не було запропоновано посаду секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» та вказує, що дана посада стала вакантною 7 грудня 2015 року, тобто після звільнення позивача.

Вказані доводи скарги судова колегія відхиляє як такі, що не ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах справи.

Так, відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи посада секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» не була запропонована позивачу.

При цьому, як вбачається з наказу №381-1-кв від 28 вересня 2015 року, ОСОБА_4, яка працювала на цій посаді, надано було відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - з 29 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року. (а.с. 91 т. 2).

На час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4 на посаду секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» була переведена ОСОБА_5, проте це відбулось 7 грудня 2015 року (а.с. 77 т. 2).

Таким чином, під час дії попередження позивача про наступне звільнення, а саме з 29 вересня 2015 року, посада секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» була вакантною, але не пропонувалась позивачу, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні апеляційного суду.

Посилання відповідача на те, що вказана посада не була вакантною, враховуючи, що за Законом України «Про відпустки» за працівником, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною, зберігається місце роботи (посада), судова колегія вважає безпідставними, оскільки трудовим законодавством не встановлено заборони пропонувати працівникові, який підлягає звільненню у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників, посад, які є тимчасово вакантними внаслідок перебування працівників у тривалій відпустці - по догляду за дитиною.

Не погоджується судова колегія і з доводами апеляційної скарги про те, що незгода профспілки на звільнення позивача була необґрунтованою, що давало право відповідачу відповідно до ст. 43 ч. 7 КЗпП України, ст. 39 ч. 5 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнити позивача без згоди профспілкового органу. З рішень профспілкового комітету ДП «Укрспирт», що були направлені адміністрації підприємства, вбачається, що незгода профкому на звільнення позивача була обґрунтована тим, що роботодавцем не дотримано вимог ст. ст. 184, 40, 49-1 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (а.с. 8-32 т. 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що неправильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу - судом не враховано, що відповідачем при звільненні позивача було своєчасно та в повному обсязі виплачено всі належні їй до сплати кошти, судова колегія визнає безпідставними, оскільки ці доводи суперечать положенням ст. 235 ч. 2 КЗпП України, якими передбачено, що у разі поновлення працівника на роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З розрахунку, наведеного у рішенні суду, вбачається, що судом стягнуто середній заробіток за 123 робочі дні вимушеного прогулу за період з жовтня 2015 року (звільнення) по 20 квітня 2016 року (рішення суду про поновлення на роботі). Помилкове посилання суду при цьому і на ст. ст. 116, 117 КЗпП України не є підставою для скасування рішення суду, яким по суті спір щодо права позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішений вірно.

Разом з цим, визначаючи розмір суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу, суд не врахував, що при звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі 15 532,70 грн., яка за ст. 44 КЗпП України підлягає виплаті працівникові, який звільняється.

Отже, при визнанні звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, останній права на отримання вихідної допомоги не має, і сума отриманої позивачем вихідної допомоги підлягає відрахуванню із суми, що стягується з відповідача на користь позивача, у зв'язку з чим рішення суду в частині розміру суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно змінити - зменшити розмір цієї суми до 47 483,89 грн. (63 016,59 грн. - 15 532,70 грн.).

З тих же підстав, а саме положень ст. 44 КЗпП України та обставин справи, відповідно до яких позивач поновлена на роботі, позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 758,93 грн. вихідної допомоги, яка була передбачена п.3.2.6 колективного договору, не можуть бути задоволені, отже рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги у розмірі 10 758,93 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Посилання відповідача на те, що з суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, має бути відрахована сума, яка можливо була отримана позивачем як допомога по безробіттю, суперечать положенням ст. ст. 31, 35 ч. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за якими така допомога утримується з роботодавця у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити - зменшити розмір суми, що підлягає стягненню з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 до 47 483,89 грн.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в частині стягнення 10 758,93 грн. вихідної допомоги скасувати

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення вихідної допомоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: