Справа № 152/563/16-ц
Номер рядка звіту 47
У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якому просить:

1) присудити ОСОБА_2: житловий будинок № 3 по вул. Щорса у с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області за 85 000 грн; курей 25 штук по 100 грн кожна, всього на суму 2500 грн; овець 4 штуки по 500 грн кожна, всього на суму 2000 грн; поросят 2 штуки на суму 1000 грн; кролів 20 штук по 100 грн кожен, на суму 2000 грн, телицю за 4000 грн, а також криницю за 30 000 грн; холодильник «Самсунг» за 8000 грн; матеріали сараю на суму 5000 грн; грубку за 1200 грн; перестінки за 3000 грн; два євро вікна на суму 5000 грн; шалаш на суму 6000 грн, праску за 800 грн; диван за 2500 грн; тумбочку-стіл за 1500 грн; бензопилу за 2500 грн; ліжко за 800 грн; плитку керамічну на суму 500 грн; лісоматеріал на суму 2700 грн; блендер за 100 грн, усього майна на суму 167 000 грн;

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за його частку 83 500 грн.

Указана позовна заява ухвалою судді від 5 квітня 2016 року залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України.

Так, згідно із пунктом 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до пункту 10 ч. 1 ст. 81 ЦПК України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 заявив дві вимоги, а саме про присудження відповідачу майна на загальну суму 167 000 грн та про стягнення з відповідача на його користь 83 500 грн компенсації за його частку у спільній сумісній власності подружжя.

Отже, з урахуванням пункту 10 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ціна позову ОСОБА_2 мала б бути зазначена в сумі 250 500 грн (167000 + 83500 = 250500).

Проте, всупереч пункту 10 ч. 1 ст. 81 та пункту 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України ОСОБА_2 зазначив, що ціна позову становить лише 83 500 грн.

У свою чергу, не правильне визначення позивачем ціни позову вплинуло на суму судового збору, сплаченого ним.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 та підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата становить 1378 грн.

Отже, за подання позовної заяви майнового характеру мінімальний розмір судового збору становить 551,20 грн, а максимальний 6890 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що ціна позову ОСОБА_2 мала б бути визначена в сумі 250 500 грн, то судовий збір у даному випадку становитиме 2505 грн, тобто 1 відсоток ціни позову (250500 х 1% = 2505).

Водночас, із квитанції від 4 квітня 2016 року, доданої до позовної заяви, вбачається, що судовий збір позивачем сплачено у розмірі 835 грн, тобто лише з частини позовних вимог.

Отже, всупереч ч. 5 ст. 119 ЦПК України, позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Окрім того, згідно пункту 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Разом із тим, у позовній заяві ОСОБА_2 зазначає ряд обставин, а саме про вартість майна, яке він просить присудити з відповідача, проте ОСОБА_2, всупереч пункту 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, у позові не зазначає доказів, що підтверджують вартість майна, у тому числі житлового будинку та худоби, а також доказів його наявності у кількості, зазначеній у позовній заяві.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалу від 5 квітня 2016 року про залишення позовної заяви без руху позивач одержав 8 квітня 2016 року, а тому останнім днем усунення недоліків позову було 13 квітня 2016 року. Проте, у зазначений строк позивач не усунув недоліків, викладених в ухвалі та не подав заяву про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України у разі, якщо у встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху строк, позивач не виконає зазначені в ухвалі вимоги, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Окрім того, ч. 2 ст. 79 ЦПК України встановлено, що порядок повернення судового збору встановлюється законом.

Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сума сплаченого судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Отже, оскільки цією ухвалою вирішено повернути позовну заяву позивачу, то останньому також слід повернути сплачений ним судовий збір у розмірі 835 грн.

Керуючись, статтями 121, 208-210 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити, що позивач вправі повторно звернутися до суду з заявою у загальному порядку.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби в Шаргородському районі Вінницької області повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) судовий збір, сплачений згідно з квитанцією №0.0.530618269.1 від 4 квітня 2016 року в сумі 835 (вісімсот тридцять пять) гривень.

Згідно зі статтями 293, 294, 296 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л. Строгий