Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/810/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/778/3030/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок кримінального правопорушення;-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року, який набрав законної сили 23.03.2015 року, відповідач ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, що мають продовжувальний характер і турбують його до теперішнього часу, деякі рани не загоюються, він продовжує лікування, на що витрачає грошові кошти, але їх не вистачає.

У звязку з браком коштів він не зміг пройти санаторно-курортне лікування, придбати допоміжні засоби тростину, устілку, відріз на колінний суглоб. У звязку з отриманими травмами він визнаний інвалідом 2-ї групи на протязі 2015 року йому була протипоказана робота в звичних виробничих умовах, він позбавлений можливості працевлаштування. Вироком суду від 22.12.2014р. з відповідача вже була стягнута шкода на його користь, в т.ч. матеріальна в сумі 800 грн. та моральна в сумі 50 000 грн., але жодним чином вона відповідачем йому не сплачена до теперішнього часу.

Після постановлення вироку і визначення розміру матеріальної та моральної шкоди він продовжував хворіти у звязку з отриманими травмами, лікуватися та витрачати на це певні кошти. Так, з 11.08.2015 року по 25.08.2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Запорізької РБЦ. За період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року він витратив на придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення 300,22 грн., хоча фактично витрати були значно більшими.

Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, оскільки він зазнав фізичні та душевні страждання у звязку з ушкодженням здоровя, після винесення вироку і визначення моральної шкоди на час його постановлення він продовжує хворіти, стан його здоровя є незадовільним до теперішнього часу, він відчуває постійний біль та незручності, не може ходити без милиць, знаходиться під постійним наглядом лікарів, проходить амбулаторне та стаціонарне лікування, через стан свого здоровя він втратив професійну працездатність, визнаний інвалідом, не може виконувати роботу до домашньому господарству, враховуючи, що мешкає в селищній місцевості. Все це призвело до порушення звичного способу його життя і він вимушений докладати значних додаткових зусиль для його організації. Моральну шкоду оцінює в 15 256,00грн.

Також просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка полягає у втраті доходу внаслідок ушкодження здоровя, оскільки в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року він був непрацездатний, йому встановлена 2 група інвалідності, він не працював. Оскільки на момент спричинення шкоди він не працював, розмір втраченого заробітку визначає, виходячи з мінімальної заробітної плати, що була встановлена в 2015 році і просив стягнути на свою користь 15 256,00грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, на користь ОСОБА_5, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з витратами на лікування 300,22 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., в рахунок повернення судових витрат по оплаті витрат на правову допомогу 600 грн., усього 1900,22 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки (а.с. 57-58). За цим вироком з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної школи 50 000 грн., матеріальної шкоди 800 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.03.2015р. вказаний вирок суду змінений в частині вирішення питання про речові докази, в іншій частині залишений без змін. (а.с. 59-60)

Вказаним вироком суду встановлено, що 04.08.2014 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6, знаходячись у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «Хонда Сівік», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по Хортицькому шосе з боку вул. Маршала Судця в напрямку вул. Рубана у м. Запоріжжі, в порушення п.п. 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, рухаючись із значним перевищенням швидкості руху, не переконався, що його дії будуть безпечними для других учасників дорожнього руху, змінив напрямок руху в напрямку зустрічної смуги руху, де скоїв зіткнення з лівою частиною кузова автомобіля «КАМАЗ 5320», державний номер НОМЕР_2 з причепом «ГКБ 8350», державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобілем «ДЕУ», державний номер НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався позаду автомобіля «КАМАЗ».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водієві ОСОБА_5, згідно висновку експерта № 4311-М від 22.10.2014 року, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом 5,6,7,8 сегментів правої частки печінки зі скупченням крові в черевній порожнині і в порожнині малого таза, закритого вивиху головки правої стегнової кістки, перелому лівої стегнової кістки в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому латерального виростка лівої стегнової кістки, закритого перелому надколінка, закритого осколкових перелому правої п'яткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, перелому лівої п'яткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритих переломів обох кісток лівого передпліччя в середній їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в області правого колінного суглобу, синців з набряком м'яких тканин в середній третині лівого передпліччя, набряку м'яких тканин в області правої п'яткової кістки на тлі явищ травматичного і геморагічного шоку тяжкого ступеня в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; струс головного мозку, рани в підщелепній області, у підборідній області, в області верхніх вік обох очей, множинні садна в області обличчя у ОСОБА_5, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткостроковий розлад здоровя; забиття та садна в області тіла та кінцівок у ОСОБА_5, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткостроковий розлад здоровя.

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як вірно зазначив суд попередньої інстанції, обставини, встановлені вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року, зокрема, чи мало місце ДТП та чи вчинено воно з вини ОСОБА_6, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, яка стосується цивільно-правової відповідальності за наслідки цих дій.

Також сторонами не оспорюється, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи, що в результаті ДТП з вини відповідача ОСОБА_6 позивач ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, його стан здоровя погіршився, він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування.

Відповідно до висновку МСЕК від 24.12.2014 року позивачу первинно була встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням внаслідок ДТП на строк до 01.01.2016 року, йому протипоказана робота в звичних виробничих умовах, рекомендоване лікування у травматолога, невролога, санаторне-курортне лікування, користування милицями, палицею (а.с. 55).

Відповідно до висновку МСЕК від 14.12.2015 року позивачу повторно була встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням внаслідок ДТП на строк до 01.01.2017 року, йому протипоказаний тяжкий фізичний труд, тривала ходьба, робота на висоті, може виконувати легкі підсобні роботи, рекомендоване лікування у травматолога, невролога, санаторне-курортне лікування, користування палицею, ортезом на колінний суглоб, ортопедичними устілками (а.с. 56).

Аналогічні рекомендації та обмеження містяться в індивідуальних програмах реабілітації позивача ОСОБА_5 як інваліда (а.с. 39-41, 50-52).

Згідно виписки з історії хвороби №5105 позивач ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Запорізької ЦРЛ з 11.08.2015 року по 25.08.2015 року з діагнозом: стан після сочетанної травми в ДТП 04.08.2014р. (тупа травма живота, струс головного мозку, закрита травма грудної клітини, розрив 5-8 сегментів печінки, вивих правого стегна, перелам стегнової кості, перелам лівого наколінника, перелам правої пьяточної кості, перелам обох кісток лівого передпліччя), трофяна язва пяточної області. Призначено медикаментозне лікування: лораксон, серрата, кетанол, перевязки (а.с. 18).

Згідно з наданими суду позивачем квитанціями ним було придбано 10.08.2015 року та 14.08.2015 року лікарські препарати та засоби, а 01.12.2015 року рентген плівка, марки та конверт для проходження МСЕК, усього на загальну суму 300,22 грн. (а.с. 19).

Згідно з випискою з амбулаторної карти позивача від 07.04.2016 року він знаходиться на диспансерному обліку у лікаря травматолога з вищевказаним діагнозом. Травма отримана в ДТП 04.08.2014 року, після чого періодично проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, потребує періодичного прийому обезболюючих препаратів, ортопедичну устілку, протезування лівого колінного суглобу. На момент останнього огляду виказує скарги на біль в правому колінному суглобі, правій стопі (відсутність рухів в пальцях), обмеження функцій лівого колінного суглобу (а.с. 70).

Згідно довідок УСЗН Запорізької райдержадміністрації № 19 від 14.05.2015 року та №53 від 14.12.2015 року позивач з 15.12.2014 року отримує державну соціальну допомогу як інвалід загального захворювання 2 групи а потім 3 групи (а.с. 53-54).

При цьому, судом першої інстанції також встановлено і не оспорюється сторонами, що вони в установленому законом порядку не повідомили страхову компанію про ДТП як страховий випадок. Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував, що не виконав свого обовязку повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про ДТП і не заперечував проти покладання на нього обовязку відшкодувати позивачу шкоду у випадку її підтвердження.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином висновок суду про стягнення витрат на лікування є вірним.

Однак, не можна погодитись і з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, шляхом проведення щомісячних виплат.

Згідно з копією трудової книжки позивача він з 23.01.2013 року по 22.03.2013 року працював вантажником ТОВ «Югком», звільнений за власним бажанням. Після цього відомостей про офіційне працевлаштування в трудовій книжці не міститься (а.с. 69), тобто в момент завдання шкоди ОСОБА_5 не працював. Протилежні докази у справі відсутні.

Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у звязку з втратою здоровя, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Системний аналіз ч.ч. 2, 3 ст. 1195 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати без урахування пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Усупереч указаним нормам матеріального права суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення щомісячних виплат, помилково застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 1197 ЦК України, якою передбачено порядок визначення розміру середнього заробітку особи, яка працює за трудовим договором.

Правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду україни 13 липня 2011 року у справі №6-2417св10.

За таких обставин рішення суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим, а тому в цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Так позивач просив стягнути середній заробіток виходячи з мінімальної заробітної плати за період коли він був інвалідом 2 групи і фактично не міг працювати а саме з 01.01. 2015 року по 31.12.2015 року. Однак, відповідно до висновку МСЕК від 14.12.2015 року позивачу була встановлена вже 3 група інвалідності за загальним захворюванням за яким він міг працювати, тому колегія вважає задовольнити вимоги саме до цієї дати.

Так, мінімальна заробітна плата з 01.01.2015 року по 01.09.2015 року складала 1218 грн. (1218 грн. Х 8 місяців = 9744 грн.), з 01.09.2015 року - 1378 грн. (1378 грн. Х 3 місяці = 4134 грн.), за 9 робочих днів грудня 2015 року 596,88 грн. (8,29 грн. мінімальна заробітна плата за 1 годину Х 72 години (9 днів Х 8 годин)). Таким чином стягненню з відповідача підлягає шкода завдана ушкодженням здоровя за період з 01 січня 2015 року по 13 грудня 2015 року в розмірі 14474,88 грн. (9744 грн. + 4134 грн. + 596,88 грн.).

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду попередньої інстанції, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням свого здоровя та у душевних стражданнях у звязку з протиправною поведінкою щодо себе.

Суд вірно зазначив, що після постановлення вироку суду і стягнення моральної шкоди, зокрема, протягом 2015 року, позивач продовжував відчувати душевні страждання з приводу ушкодження свого здоровя, отримані ним травми мають продовжувальний характер, він продовжує відчувати фізичний біль, емоційні хвилювання, вимушений продовжувати лікування амбулаторно та стаціонарно, стан його здоровя не покращується, він визнаний інвалідом, не може працювати та утримувати себе, виконувати роботу по домашньому господарству, враховуючи, що мешкає в сільській місцевості, був порушений звичний спосіб його життя.

Вироком суду від 22.12.2014 року ці обставини, які були наявні в 2015 році, та й продовжують існувати до цього часу, не охоплені і позивач заявив в даному позові вимогу про стягнення моральної шкоди з інших підстав, ніж були предметом розгляду в межах кримінального провадження.

Тому суд вірно вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача спричинену з його вини моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції відповідно до ст. 23 ЦК України врахував характер правопорушення дорожня-транспортна пригода, яка спричинила тяжкі наслідки, що сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом в стані спяніння. За фактом даного ДТП відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності. В результаті даного ДТП піддане небезпеки життя та здоровя людини, які відповідно до ст.3 Конституції України визнаються найголовнішими соціальними цінностями.

Суд при цьому врахував глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що, будучи чоловіком працездатного віку (30 років), отримав ряд тілесних ушкоджень, в т.ч. на обличчі, тілі, кінцівках, що спричинили тривалий розлад його здоровя, в 2015 році він знаходився на стаціонарному лікуванні, перебуває на диспансерному обліку у травматолога, періодично проходить амбулаторне лікування, змушений пересуватися за допомогою милиць та палиці, позбавлений можливості працювати, виконувати чоловічу роботу по домашньому господарству в сільській місцевості, був визнаний інвалідом 2 групи, а потім 3 групи.

Однак вірно встановивши наявність завданої моральної шкоди суд не вірно визначив її розмір, колегія суддів вважає, що при вірно вказаних судом попередньої інстанції обставинах, виходячи з принципу розумності, та справедливості, колегія суддів вважає необхідним рішення вчастині визначення розміру моральної шкоди змінити визначивши його у розмірі 10000 грн. замість 1000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року по цій справі в частині відмови в задоволенні позову про стягнення щомісячного відшкодування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_5 про стягнення щомісячного відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 шкоду завдану ушкодженням здоровя за період з 01 січня 2015 року по 13 грудня 2015 року в розмірі 14474,88 грн.

В решті позову в цій частині відмовити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року по цій справі в частині визначення розміру моральної шкоди змінити визначивши його у розмірі 10000 грн. замість 1000 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: