АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Гальонкіна С.А., Абрамова П.С.

за участю секретаря - Маладика Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк"ПриватБанк"

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 червня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 06.03.2007 року, просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22634,93 грн. та судовий збір.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

З рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилається на порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 06 березня 2007 року між сторонами у справі укладено кредитний договір.

За умовами договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% річних. Відповідач зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов'язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник ОСОБА_2 заявив клопотання про застосування строків позовної давності, пояснював, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.03.3007 року, укладеного між сторонами, останній перестав сплачувати кредит з 31.03.2008 року. Лише у 2012 році ОСОБА_2 зробив три платежі, а саме: 13.07.2012 року, 09.08.2012 року та 13.08.2012 року. Отже, банк звернувся до суду лише 07.12.2015 року, тобто більше ніж через 3 роки після закінчення строку дії кредитної картки, визначеного як лютий 2009 року, та більше ніж через 3 роки після проведення відповідачем останнього платежу 13.08.2012 року.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Відповідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послу договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення, він автоматично лонгується на такий же термін.

Кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено 06.07.2007 року до 06.07.2008 року. Він автоматично був пролонгований ще на рік до 06.02. 2009 року.

Останній платіж за кредитом, який свідчить про фактичне визнання боргу, відповідач здійснив 13.08.2012 року, саме з цієї дати перебіг терміну позовної давності розпочався заново та закінчився 13.08.2015 року. Він на час звернення банку з позовом до суду 16.12.2015 року - сплинув (а.с.1).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При розгляді справи в суді першої інстанції представником ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.52).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної даності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду. Кредитним договором і Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачено, що кредитний договір багаторазово лонгується автоматично, а передбачено лонгування його лише один раз.(п.9.12 Умов..).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України,колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 червня 2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І.Акопян

Судді П.С.Абрамов

С.А.Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян