Справа № 466/7010/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 листопада 2016 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Західної філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Західної філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 24537,91грн., 3000,00 грн. витрат на правову допомогу, 1000 грн. витрат за проведення експертного авто товарознавчого дослідження та 551,20 грн. судового збору.

В обгрунтування позову посилається на те, що 01 березня 2016 року о 18 год. 30 хв., по вул. Сяйво, 12 в м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_2 В результаті даної пригоди автомобіль марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_2, отримав значні пошкодження.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, яка набрала законної сили, винним у вказаній ДТП визнано ОСОБА_4 і притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Крім того, вже після отримання копії зазначеної постанови, позивачу стало відомо, що станом на 01 березня 2016 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», поліс серії АІ № 5125798.

За таких обставин, 04.05.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, покликаючись на вищенаведене, просив на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатити йому відповідне страхове відшкодування.

Однак, незважаючи на факт звернення відповідачем не було вчинено жодних дій, передбачених законом, а відтак - не було виплачено належного позивачу страхового відшкодування.

Так як станом на 22.06.2016р. страховиком не було вжито жодних дій, спрямованих на виконання своїх обов'язків, передбачених Законом, позивач, 22.06.2016р., належним чином повідомив страховика про проведення 29.06.2016р. автотоварознавчої експертизи пошкодженого автомобіля і пропонував страховику направити свого представника для участі в проведенні експертизи. Однак, незважаючи на отримання зазначеного повідомлення, представник страховика не взяв участі у проведенні зазначеної експертизи.

Поряд з цим, 04.07.2016р., на адресу ОСОБА_2 надійшов лист відповідача, в якому останній просив надати документи, які вже були надані позивачем при поданні заяви від 04.05.2016р.

У відповідь на вищевказаний лист, 12.07.2016р. позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача в особі Західної філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою, в якій зазначав, що ним вже були подані всі документи, передбачені законом, а відтак, повторна вимога надати такі документи є безпідставною.

Крім того позивач зазначив, що згідно з висновком № 121 експертного автотоварознавчого дослідження від 04.07.2016р. складеного судовим експертом, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_2, після пошкодження у ДТП 01.03.2016р., становить 24 537,91 грн.

Додаючи до своєї заяви оригінал вказаного висновку, позивач просив виплатити відповідне страхове відшкодування.

При цьому, у зверненні до відповідача 12.07.2016р. позивач надав його повноважному представнику оригінали документів, доданих ним до заяви від 04.05.2016р., і такі оригінали були ним оглянуті.

В той же час, ознайомившись з висновком № 121 експертного автотоварознавчого дослідження від 04.07.2016р., представник відповідача відмовився прийняти у позивача зазначену вище заяву, у зв'язку з чим ОСОБА_2 був змушений направити таку заяву поштовим відправленням.

Однак, незважаючи на подання позивачем усіх необхідних для здійснення виплати страхового відшкодування документів, відповідач свого обов'язку по такій виплаті не виконав. У звязку з вищенаведеним, змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 повністю підтримав позовні вимоги, давши пояснення аналогічні фабулі позовних вимог та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву, долучені до матеріалів справи. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2016 року о 18.30 год. по вул. Сяйво, 12 в м. Львові, гр. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, що рухався попереду, від чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Даний факт підтверджується постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року № 461/1867/16-п, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4, який порушив ПДР України.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4 укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5125798, згідно якого забезпечений транспортний засіб марки «BМW», д.н.з. НОМЕР_5.

04.05.2016р. позивач ОСОБА_2 маючи законні підставі на отримання відшкодування пошкодженого транспортного засобу марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_4, подав відповідну заяву до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування.

Незважаючи на факт звернення позивача, страховою компанією не було виплачено належного позивачу страхового відшкодування.

22.06.2016р., позивач ОСОБА_2 належним чином повідомив страховика, відповідача по справі, про проведення 29.06.2016р. автотоварознавчої експертизи пошкодженого автомобіля і пропонував страховику направити свого представника для участі в проведенні експертизи. Однак, незважаючи на отримання зазначеного повідомлення, представник страховика не взяв участі у проведенні зазначеної експертизи.

Так, за результати огляду транспортного засобу марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_4, судовим експертом ТзОВ фірма «Експертиза» ОСОБА_6 складено Висновок №121 від 04 липня 2016 року експертного автотоварознавчого дослідження. Згідно вказаного Висновку вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_4 становить 24537,91 грн.

12.07.2016р. позивач ОСОБА_2 повторно подав заяву до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121 від 04 липня 2016 року. Проте дана заява була залишена без розгляду.

Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Крім того, стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.

У відповідності до ч.1. ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 вищезгаданого закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У відповідності до ст. 22.1 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, з врахуванням вищенаведених норм законодавства, у відповідності до Договору страхування, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зобов'язана відшкодувати ОСОБА_2 збитки, отримані у зв'язку пошкодження ТЗ внаслідок ДТП. Сума страхового відшкодування згідно висновку експерта ТзОВ фірма «Експертиза» ОСОБА_6 становить 24537,91грн.

Таким чином ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у відповідності до вимог закону, зобов'язана була здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до лімітів відповідальності страховика, однак виплату страхового відшкодування станом на день винесення рішення здійснено не було.

Крім цього, у разі визначення розміру шкоди в порядку п.34.3 ст. 34 Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), у звязку з чим відповідний висновок експерта, який складений згідно законодавчих вимог, не може бути залишений страховиком поза увагою.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що із ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає стягненню в користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у вигляді вартості витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля в розмірі 24537,91грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн.

Статтею 79 ЦПК передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З квитанції №16514093-1 від 02.11.2016р. за надану правову допомогу вбачається, що позивачу ОСОБА_2 надано правову допомогу вартістю 3000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування витрати на правову допомогу підлягають задоволенню та такі слід стягнути з відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню в користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 79, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 22, 901, 979, 988, 990, 1166 ЦК України, Законом України «Про Страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 24537,91 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 3000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1000 грн. витрат за проведення експертного авто товарознавчого дослідження.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7