Справа №2/638/2086/16,
12 липня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого, судді: РУДНЄВОЇ О.О.
При секретарі: ГРЕБІННИК А.Ю.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «ДельтаБанк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ванадієвича, ОСОБА_3, треті особи: приватне підприємство «ТОРСІНГ ПЛЮС», Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати.
Позивач виконав умови договору, надав кредит, а позичальник порушив умови договору, не повернув кредит у передбачені нормами договору строки. У звязку з цим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, в судовому позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, просив постановити заочне рішення у звязку з тим, що відповідачі не зявляються у судове засідання.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та місце слухання справи неодноразово повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки до суду не сповістили.
Третя особа Національний банк України про день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не сповістив.
Третя особа приватне підприємство «Торсінг Плюс» про день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не сповістив.
Третьою особою до суду надано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи господарського суду Харківської області № 922/4496/15 за позовом АТ «Дельта Банк» до ПП «Торсінг Плюс» про стягнення заборгованості. 12.07.2016 р. суд розглянув клопотання та відмовив у його задоволенні.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом згідно з п. 1.6.1. кредитного договору здійснюється з дня надання кредиту, згідно п. 2.1. Кредитного договору, до моменту повернення кредиту, щомісячно, в останній робочий день кожного місяця та в день повного повернення кредиту, за звітний календарний місяць, за фактичну кількість днів користування кредитом.
При розрахунку процентів день надання кредиту включається до розрахунку, а день повернення кредиту не включається. При розрахунку процентів приймається фактична кількість днів у місяці, фактична кількість днів у році для кредитів в національній валюті та 360 днів у році для кредитів і іноземній валюті. Якщо день нарахування процентів є неробочим, проценти нарахування процентів є неробочим, проценти нараховуються в попередній робочий день. Позичальник сплачує проценти у валюті кредиту в період з 1 по 10 (включно) число кожного місяця, наступного за звітним та в день повного повернення кредиту. Сплата процентів здійснюється шляхом договірного списання Кредитором суми нарахованих процентів з поточного рахунку Позичальника. Пунктом 5.1. кредитного договору встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентами та/або комісіями Позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, позивач ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги щодо сплати відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Строк повернення кредиту порушено позичальником з 17.07.2015 р. Сума процентів за користування кредитом нарахована за період з 25.07.2014 р. по 05.01.2016 р.
Розмір комісії нараховано за період з 01.12.2013 р. по 05.01.2016 р.
Пеня нарахована за період з 17.07.2015 р. по 05.01.2016 р. (по день подання позову).
Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, у разі якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У відповідності до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частин 1-3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено що, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
27.01.2016 року ПАТ «Дельта банк» направив відповідачам вимоги про погашення кредитної заборгованості, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення заборгованості. Проте, у випадку застосування іпотекодержателем судового захисту порушених прав (інтересів) законом не встановлено обовязкового сповіщення іпотекодавців іпотекодержателем вимогою про усунення порушень.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Станом на день подання позову заборгованість не була погашена.
У звязку з цим, ПАТ «Дельта банк» набув правових підстав для задоволення своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно з ч. 3 ст. 37 «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
У відповідності до звіту про оцінку нежитлового приміщення від 21.03.2016 р., здійсненого ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» та висновку субєкта оціночної діяльності від 21.03.2016 р., вартість предмета іпотеки складає 3316403,00 гривень.
Експертний висновок підтверджений рецензією на звіт про експертну оцінку від 21.03.2016 року.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини7 першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.
Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обовязковими для виконання сторонами.
Згідно п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позову майнового характеру юридичною особою встановлена ставка судового збору в розмірі 1,5% ціни позову.
Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 109, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 224-229 ЦПК України, ст.ст. 514, 516, 526, 530, 625, 627, 1050, 1054 України, ст.ст. 12, 33, 37, 39 Закону України «Про іпотеку»
СУД ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «ДельтаБанк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ванадієвича, ОСОБА_3, треті особи: приватне підприємство «ТОРСІНГ ПЛЮС», Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Визнати право власності за публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк» на предмет іпотеки, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 Ванадієвичу та ОСОБА_3, а саме на нежитлові приміщення в підвальній частині №13-:-27,13-а, 18-а, 19-а,19-б, 20-а, І в літ «А-3», що знаходяться за адресою: місто Харків, вул. Сумська, 13, загальною площею 224,0 кв.м., визначивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 33164403 (три мільйони триста шістдесят тисяч чотириста грн. 00 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення, а сторонами, що не приймали участі у судовому засіданні в той же термін після отримання копії судового рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Дзержинського районного суду м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду з мотивувальною частиною виготовлене судом у пятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини, 17.07.2016 року.

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА