Справа № 344/5033/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1267/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_3 та Кредит до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про визнання недійсним договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач ПАТ Банк ОСОБА_3 та Кредит звернувся в суд з позовом, який був уточнений, до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором №2205 pv-06 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20.12.2006 року. Позовні вимоги ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» обґрунтовував тим, що згідно вказаного договору відповідач отримав кредитні ресурси в сумі 84 100 доларів США з терміном погашення до 20.12.2021 року та зобовязався проводити погашення кредиту щомісячно і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, визначені договором. Внаслідок порушення графіку сплати коштів, визначених умовами кредитного договору, станом на 10.03.2015 року відповідач мав заборгованість перед банком у розмірі 67 119 доларів 41 цент США, з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 29 157,90 дол. США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту -31 827,47 дол. США, сума строкової заборгованості за відсотками 1 029, 98 дол. США, пеня - 1 626 597,11 грн. , яку позивач просив стягнути з відповідача.

17.07.2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про визнання недійсним договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №2205 pv-06 від 20.12.2006 року. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що кредитні кошти за договором надані в іноземній валюті, що є порушенням ЦК України. Банк не мав права укладати договір в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної та генеральної ліцензії ОСОБА_6 банку України на здійснення валютних операцій, а тому просив суд визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_3 та Кредит до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість за договором №2205 pv-06 від 20.12.2006 року станом на 10.03.2015 року у розмірі 67 119 ( шістдесят сім тисяч сто девятнадцять) доларів 41 цент США, з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту становить 29 157 (двадцять девять тисяч сто пятдесят сім) доларів 90 центів США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту становить 31 827 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять сім) доларів 47 центів США, сума строкової заборгованості за відсотками становить 1 029 (одна тисяча двадцять девять) доларів 98 центів США, сума простроченої заборгованості за відсотками становить 5 104 (пять тисяч сто чотири) долари 06 центів США, та пеня у розмірі 1 626 597 (один мільйон шістсот двадцять шість тисяч пятсот девяносто сім) гривень 11 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 гривні.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» про визнання недійсним договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що у ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», станом на день надання кредиту в іноземній валюті, а саме: 20.12.2006 року, була в наявності Банківська ліцензія №28 та дозвіл №28-1, виданий ОСОБА_6 Банком України, а тому ніби-то банк мав право здійснювати операції в іноземній валюті. Однак апелянт із такими висновками не погоджується. На його думку, додані до зустрічного позову копії згаданих вище банківських ліцензій свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій була видана банку лише 06.10.2011 року. Суд не навів в оскаржуваному рішенні переконливих мотивів, які б спростовували його, апелянта, доводи, та грубо порушив ст.58 Конституції України, якою закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, що, в свою чергу, призвело до грубого порушення низки норм матеріального права, а саме: ст.ст. 13, 91, 192, 524 ЦК України, ст.99 Конституції України, статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», статті 35 Закону України «Про ОСОБА_6 України».

Також апелянт стверджує, що суд не зясував обставину пропущення строку позовної давності та не перевірив доводи, наведені представником апелянта, зокрема, щодо стягнення основної заборгованості і пені, для яких встановлено різні строки позовної давності. Додатки до первісного позову не містять даних за період з 20.12.2006 року по 10.03.2015 року без деталізації по періодах і з урахуванням строків позовної давності, що свідчить про явне завищення заявленої суми у первісному позові суми. На його думку, суми по основному боргу нараховані помилково, однак суд не надав їм правової оцінки і не навів обґрунтування їх правильності, посилання на переконливі докази, крім розрахунку, який не підписано позивачем та/або його представником і не завірено печаткою, що свідчить про порушення вимог ЦПК про належність та допустимість доказів.

Апелянт також зазначає, що у порушення розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд не навів у резолютивній частині суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні.

Іншим грубим порушенням норм матеріального права (ст.258 ЦК України), на думку апелянта, є те, що суд не дослідив заявлені позивачем за первісним позовом вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), враховуючи спеціальну позовну давність (один рік).

Представниками було заявлено про проведення належного аудиту грошового розрахунку, проте суд не сприяв реалізації цього права.

Також зазначає, що суд розглянув справу без участі представника апелянта, чим позбавив його можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст.27 ЦПК України.

Вважає, що суд помилково застосував статтю 1050 ЦК України, вийшовши за межі позовних вимог, оскільки стягнення всієї суми заборгованості достроково може мати місце лише у разі, коли сторона, що порушує питання про дострокове повернення всієї суми боргу, заявить вимогу про розірвання договору, а банк таких вимог не заявляв.

Стверджує, що суд помилково не застосував вимоги ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені.

На думку апелянта судом неповно зясовано обставини справи і зокрема ту обставину, що за умовами договору сплачено суму коштів у розмірі 105 329, 80 доларів США, що вже фактично перевищило суму наданого кредиту.

З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог банку відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між ТОВ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» та відповідачем укладено договір №2205 pv-06 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні ресурси в розмірі 49 500, 00 доларів США та зобовязався повернути кредит до 20.12.2021 року зі сплатою 14,5% річних (т.1, а.с.12-13).

06.02.2007 року між банком ОСОБА_3 та кредит та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №1 до договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №2205 pv-06 від 20.12.2006 року, де п.2.1. Договору викладено в редакції, що банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 84 100,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних (т.1, а.с.14)

15.05.2008 року відповідачу ОСОБА_5 листом за №2501/02-02 було повідомлено про зміну процентної ставки (т.1, а.с.17).

Відповідач з часу укладення договору допускав істотні порушення умов договору, внаслідок чого станом на 10.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 67 119 доларів 41 цент США, з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 29 157,90 дол. США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 31 827,47 дол. США, сума строкової заборгованості за відсотками - 1 029, 98 дол. США, сума простроченої заборгованості за відсотками - 5 104,06 дол. США.

Крім того, через порушення умов договору з боку позичальника банком відповідно до умов кредитного договору було нараховано пеню у розмірі 1 626 597,11 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що у ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» станом на день надання кредиту в іноземній валюті, а саме, 20.12.2006 року, була в наявності Банківська ліцензія №28 та дозвіл №28-1, виданий ОСОБА_6 Банком України, а тому ніби-то банк мав право здійснювати операції в іноземній валюті.

Задовольняючи позов банку, суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості саме у валюті кредиту у розмірі 67 119 доларів 41 цент США та пені у розмірі 1 626 597 гривень 11 копійок є обґрунтованими.

Такі висновки суду є правильними, за виключенням розміру стягнутої пені, а тому рішення в частині стягнення пені підлягає зміні, шляхом зменшення її розміру.

По-перше, суд правильно вважав, що банк мав право надавати кредит в іноземній валюті.

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до копії Банківської ліцензії № 28 та дозволу № 28-1, виданими ОСОБА_6 Банком України Банку ОСОБА_3 та Кредит, на час укладення спірного договору банк мав право на здійснення банківських операцій, визначених ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність (а.с.27-28 т.2).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи наведене, підстави для визнання договору недійсним з мотивів, зазначених в позові, відсутні, тому суд вірно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5

Що стосується задоволення позову банку про стягнення заборгованості, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань та термінів по поверненню суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

У відповідності до п.3.4. кредитного договору банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за час фактичного користування кредитом, та неустойки у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому банком позивачем відповідно до умов кредитного договору було нараховано пеню у розмірі 1 626 597,11 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.

Верховний Суд України висловив правовий висновок у постанові від 24 вересня 2014 року по справі 6-145цс14, згідно якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, суд правильно стягнув суму заборгованості за кредитом та відсотками у валюті кредиту.

Висновки суду у наведеній частині є правильними, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними і надуманими.

Проте, що стосується розміру пені, стягнутої судом, колегія суддів вважає, що рішення в цій частині підлягає зміні з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно позовної заяви ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» сума основного боргу (заборгованість по кредиту та відсотках), тобто сума збитків, завданих банку, становить 1 458 887 грн. 36 коп., що є різницею між загальною заборгованістю (3 085 484,47 грн.) та пенею (1 626 597,11 грн.). Тому на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені підлягає зменшенню до розміру збитків, тобто до 1 458 887 грн. 36 коп., що відповідатиме принципу розумності та справедливості.

Зменшуючи розмір пені, колегія суддів також враховує ступінь виконання зобовязання, оскільки на виконання зобовязань за кредитним договором відповідач сплатив більше 100 тисяч доларів США.

Наведеного місцевий суд не врахував, а тому доводи апелянта щодо наявності підстав для зменшення розміру пені відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України є частково обґрунтованими, тому відповідно до ст.309 ЦПК України рішення підлягає зміні в частині визначення розміру пені.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2016 року в частині визначення розміру пені, нарахованої за невиконання зобовязань за кредитним договором, змінити. Зменшити розмір пені до 1 458 887 грн. 36 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_7