справа №619/470/15-ц
провадження №2/619/1053/16
Рішення

іменем України

07 листопада 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - Носачової І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення порушеного права та стягнення суми,

установив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому поновити її порушене право, стягнути з ОСОБА_3 50000,00грн, стягнути з ОСОБА_4 112000,00грн та моральну шкоду 20000,00грн посилаючись на те, що ОСОБА_3 являється її донькою, а ОСОБА_4 - колишній зять. Від шлюбу донька має двох синів: ОСОБА_6, 1995 року народження та ОСОБА_4, 2000 року народження. Донька з сім'єю проживали у неї у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, онуки часто хворіли у зв'язку з чим, вона вирішила продати квартиру та купити онукам приватний будинок у м.Дергачі. Гроші від продажу квартири вона віддала доньці, щоб остання купила будинок та зареєструвала його на онуків. 02.12.2003 року був куплений житловий будинок АДРЕСА_3 Дергачівського району Харківської області та оформлений на доньку, чим порушені права позивача, оскільки будинок придбаний за її особисті кошти, отримані від продажу квартири. Крім того, що будинок оформила на себе донька, вона нічого не знала. 19.07.2012 року шлюб між донькою та ОСОБА_4 розірвано та в порядку поділу майна подружжя за відповідачем ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину зазначеного вище житлового будинку. Зять не працював, вживав спиртні напої, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Крім того, вона за власні кошти газифікувала будинок, що склало 12000,00грн, придбала та встановила ворота та хвіртку вартістю 5000,00грн, з їх вини у неї виникла заборгованість за оплату квартири у розмірі 40000,00грн, зять привів у непридатність меблі вартістю 5000,00грн. Крім того, їй нанесена моральна травма відповідачем ОСОБА_4, який наносив їй тілесні ушкодження, неодноразово катував її. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000,00грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що посилання позивача на те, що вона не знала про факт укладення договору купівлі-продажу 02.12.2003 року та реєстрації права власності на ім'я ОСОБА_5 є припущенням і не підтверджене жодним доказом, тому строк позовної давності сплинув, отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання моральної шкоди саме ОСОБА_4 Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.01.2013 року, встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності. Наявність розписки у ОСОБА_2 свідчить лише про факт передачі грошових коштів у розмірі 5000 доларів США ОСОБА_5 і не свідчить про те, що саме за рахунок цих коштів був придбаний житловий будинок. Таким чином, питання про джерело походження коштів, за які був придбаний будинок вже встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Також, не надано позивачем жодного доказу на підтвердження фактів щодо газифікації будинку, приведення у непридатність меблів та встановлення воріт з хвірткою.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За нормами ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до приписів ч.4 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1995 року, який розірвано згідно рішення суду від 19.07.2012 року (а.с.5, 103).

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.3).

Згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. за р.№4755 ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_5 купила житловий будинок АДРЕСА_3, який в цілому було зареєстровано за ОСОБА_5, про що мається копія довідки КПТІ «Інвенрос» від 07.2012 року (а.с.4, 190).

ОСОБА_5 зареєструвала шлюб 05.04.2013 та змінила прізвище на «ОСОБА_2», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб та відповідний штемпель у паспорті (а.с.23, 172).

Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08.11.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.01.2013, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_3 Дергачівського району Харківської області (а.с. 42-45).

Як вбачається з копії розписки від 25.11.2003 ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_5 отримала для купівлі будинку гроші в розмірі 5000 доларів США, які отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 та зобов'язалася купити дітям будинок (а.с.7).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердили факт передачі коштів у зазначеній сумі ОСОБА_2 своїй доньці ОСОБА_3 для придбання будинку.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.11.2012 встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суд не бере до уваги надану розписку та показання свідків, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, що зазначені у розписці гроші в розмірі 5000 доларів США були витрачені на придбання саме зазначеного вище будинку.

Доводи позивача щодо придбання подружжям ОСОБА_5 будинку саме за її кошти та обов'язок доньки - ОСОБА_3 оформити право власності на онуків, за наявності рішення суду від 08.11.2012, яке має законну силу, мають характер припущення. До того ж, позивач посилається, що вона продала належну їй квартиру по АДРЕСА_4 й віддала кошти доньці, при цьому, не надає відповідних доказів на підтвердження факту продажу квартири та її вартості. Крім того, позивач посилається, що відповідач ОСОБА_3, оформивши право власності на будинок на своє ім'я порушила її права, при цьому, не зазначає які саме права були порушені.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 посилається на ч.6 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, та на ст. 216 ЦК України, яка передбачає правові наслідки недійсності правочину.

Дослідивши всі докази у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 100000,00грн з відповідачів через їх безпідставність, оскільки пред'явлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено ст. 23 ЦК України, п.п.1-3 ч.2 якої визначено, що моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У ч.3 даної статті зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За роз'ясненнями, які містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", (з подальшими змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 20000,00грн, при цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди. Акт судово-медичного дослідження від 14.09.2012 року у відношенні ОСОБА_2 судом не приймається, оскільки з даного акту не вбачається, що саме ОСОБА_4 причинив їй тілесні ушкодження.

Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_4 кошти за газифікацію будинку в розмірі 12000,00грн, за встановлення воріт з хвірткою в розмірі 5000,00грн, заборгованість по квартирній оплаті в розмірі 40000,00грн та 5000,00грн за приведення у непридатність меблів.

Суд зазначає, що з наданих копій кошторисів на виконання робіт по газифікації домоволодіння АДРЕСА_3 та копій наданих квитанцій вбачається, що замовником та платником є ОСОБА_5, а не ОСОБА_2

Таким чином, позивачем не підтверджені позовні вимоги і в цій частині.

Враховуючи, що у позові відмовляється, а позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України залишаються за рахунок держави.

Згідно вимог ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, застосовані заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 07.07.2015 року підлягають скасуванню.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення порушеного права та стягнення суми відмовити повністю.

Ухвалу суду від 07.07.2015 року про накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко