Справа № 342/1359/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1754/2016
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городенківського районного суду від 16 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.02.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 20 300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість у розмірі 24 924,74 грн., яка складається з наступного: 20 300,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 861,66 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 163,08 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Городенківського районного суду від 16 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні позову та вважав, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору та наявної заборгованості. Зокрема, стверджує, що між сторонами було укладено кредитний договір, який є дійсним, а тому підлягає виконанню. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, тобто погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, та, відповідно, отримав кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом, без якої неможливе використання кредитних коштів. Доказів того, що відповідач не звертався до Банку із відповідною анкетою-заявою та не укладав з Банком договору про надання банківських послуг, не надано. Вважає, що суд неправильно послався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, оскільки в даній справі будь-яких заперечень відповідача проти позову, строку позовної давності та змісту договору не має, а також не вирішувалось питання щодо строку позовної давності.

Апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Відповідач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що 01.02.2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач стверджував, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 31.10.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 24 924,74 грн., яка складається з наступного: 20 300,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 861,66 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 163,08 грн. - штраф (процентна складова).

У матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 01.02.2011 року, підписана ОСОБА_3.

В даній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_3 отримала зарплатну картку, графа бажаний кредитний ліміт не заповнена, а також не міститься інформації про те, що відповідач виявила бажання отримати будь-яку іншу картку.

Довідкою №490 від 04.04.2016 року, виданою Чернівецьким Національним Університетом імені ОСОБА_5 стверджено, що ОСОБА_3 з 11.02.2011 року заробітна плата виплачувалась на зарплатний картковий рахунок у «ПриватБанку».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитного договору № б/н від 01.02.2011 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним нормам закону позивач не довів своїх позовних вимог.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з вимогами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Суд вірно вважав, що саме по собі складення та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому. Вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме, про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків, які відповідач зобовязується сплатити за користування кредитом.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Проте позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем, як позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 01.02.2011 року в письмовій формі та надання відповідачу банком його примірника суду не надав.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, розрахунок заборгованості, тарифи по престижним карткам віза та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує ПАТ КБ «ПриватБанк».

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, суд правильно не взяв до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача, який би свідчив про його ознайомлення із вказаними правилами.

Тому вказані умови не є складовою частиною договору №б/н від 01.02.2011 року, а їх положення не є обовязковими для сторони відповідача та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 11 березня 2015 року у справі 6-16цс15. У цій постанові Верховний Суд України також дійшов висновку, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів рахує, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитного договору № б/н від 01.02.2011 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що між сторонами відповідно до законодавства було укладено кредитний договір, який є дійсним, тому підлягає виконанню, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовані судом першої інстанції, яким вірно встановлено, що позивач не довів факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання відповідачем кредитної картки. Із матеріалів справи встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав тільки зарплатну картку, на яку перераховувалась заробітна плата.

Доводи апелянта про те, що суд неправильно послався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, є безпідставними, оскільки в обидвох справах зясовувались обставини, за яких правочин (його частина) вважається вчиненим у письмовій формі.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6