Справа № 456/3735/15-ц
Провадження № 2/456/255/2016
РІШЕННЯ

іменем України

13 липня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про знесення самовільно побудованих приміщень та усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить суд постановити рішення, яким зобовязати відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві приватної власності 1/3 частиною житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку шляхом зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, забезпечити їй та члену її сімї ОСОБА_4 безперешкодний доступ у приміщення житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку. Також просить суд зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, знести за власний рахунок прибудови, позначеної в технічному паспорті будинку літерою «а-2», розміром 6,55 м х 3, 95 м, сарай, позначений літерою «Г», розміром 3,20 х 2, 00 м. до житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршині.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона разом з відповідачами є співвласником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Шевченка, 70. Вони, без її згоди як співвласника та без належних дозволів, здійснили самовільно прибудову, позначену на технічному паспорті будинку літерою «а-2», а також сарай «Г» та кухню, позначено в технічному паспорті «2-2» переобладнано під житлове приміщення. Про вказані самовільні перепланування та перебудови, здійснені в будинку, вказано в технічному паспорті на житловий будинок. Всі ці дії вони вчинили всупереч її волі та порушуючи вимоги законодавства, а тому вона змушена була звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Пояснив, що відповідачами по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чиняться перешкоди його довірительці у користуванні належною їй частиною житлового будинку № 70 по вул. Шевченка, в м. Моршин, Львівської області. Дані перешкоди полягають у не допуску на подвіря даного житлового будинку. Крім того, відповідачі змінили замки в житловий будинок, що також позбавляє право його довірительки ОСОБА_1 потрапити в належне їй як співвласнику житло.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що відсутні будь які докази того, що самочинне будівництво до будинку № 70 по вул. Шевченка, в м. Моршин, Львівської області вчинене саме відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Також подав суду клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на ст. 257 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Крім того надав суд письмове заперечення в якому також покликається на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що саме відповідачі по даній справі здійснили самовільне будівництво. Також просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки така у позивача спливла в 1976 році та у 1985 році відповідно.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 зверталась до нього за допомогою як до громадського діяча. Йому відомо про конфлікт між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Додав, що Моршинською міською радою Львівської області був виданий наказ для обстеження житлового будинку № 70 по вул. Шевченка, в м. Моршин Львівської області в якому проживають відповідачі. ОСОБА_2 була повідомлена про те, що буде обстеження території будинку. Вони двічі приходили проводити обстеження, однак брама на подвіря була закритою.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що його матері, яка має у власності 1/3 частину житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області чиняться перешкоди у користуванні житлом. Він з матірю звертався до нотаріальної контори, оскільки остання хоче подарувати йому свою частку на житловий будинок, однак нотаріус відмовив у вчиненні такої дії, оскільки щодо вищенаведеного житлового будинку вчинено самовільне будівництво. На сьогоднішній день доступу до будинку у них немає, на подвіря будинку їх не впускають, замки від дверей відповідачі змінили.

Крім того, свідок ОСОБА_10 в судове засідання не зявилась, однак в матеріалах справи наявна заява останньої, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 в якій вона вказує на те, що з ОСОБА_1 знайома давно, оскільки завжди, коли перебувала на лікуванні та відпочинку в м. Моршин, проживала у неї в будинку, що розташований за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Шевченка, 81. З приватних бесід, їй стало відомо, що в ОСОБА_1 перебуває у власності 1/3 житлового будинку з допоміжними спорудами, що розташований в м. Моршин по вул. Шевченка, 70, Львівської області. У вересні 2014 року та у березні 2015 року, вона разом з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_4 приходили до будинку № 70 за вищенаведеною адресою, однак на подвіря потрапити змоги не мали, оскільки вхідна брама була зачинена, замок змінено. ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 відчинити браму, однак остання відмовила, мотивуючи це тим, що їм нічого робити на подвірї її будинку.

Свідок ОСОБА_12 в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи також наявна заява останнього, посвідчена приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_13, в якій він стверджує, що з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_4 він знайомий давно. Йому відомо, що ОСОБА_1 є співвласником будинку № 70 по вул. Шевченка, в м. Моршин, Львівської області та між нею і її сестрою відбуваються суперечки щодо користування даним будинком. Останнього разу, коли він був у гостях в ОСОБА_1, він пішов до будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області, однак замок був закритий.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог.

За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що співвласниками житлового будинку за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Шевченка, 70 є позивачка по справі ОСОБА_1 та відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3. Кожному з них належить по 1/3 частині у даному житловому будинку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; витягом про державну реєстрацію прав, виданим комунальним підприємством Львівської обласної ради Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до довідок № 2056 та № 2057 від 18.06.2015 року, виданих на адвокатський запит ОСОБА_5 вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 справді проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталась до Моршинської міської ради Львівської області із зверненнями про обстеження житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області, а тому згідно розпорядження № 29 Моршинського міського голови ОСОБА_14 було утворено тимчасову комісію для обстеження вищенаведеного житлового будинку.

Крім того, листом Моршинської міської ради Львівської області № 592 від 27.03.2012 року позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що співвласники житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не забезпечили утвореній комісії безперешкодний доступ до вищенаведеного житлового будинку для проведення його обстеження, запланованого на 22.03.2013 року та 26.03.2013 року, що унеможливило обстеження житлового будинку.

Суд бере до уваги покази свідків, які всі стверджують про те, що позивачці ОСОБА_1 чиняться перешкоди щодо користування належною їй частиною вищенаведеного житлового будинку, оскільки такі є обґрунтованими, логічними та не суперечать одні одним. Зокрема, суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_4, який, як уже зазначалось вище, пояснив у судовому засіданні, що він являється сином позивачки ОСОБА_1. Відповідачі по даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди його матері щодо користування належною їй часткою у житловому будинку, зокрема навіть не впускають на подвіря даного житлового будинку. Додатково пояснив, що його мати є особою похилого віку, а тому такі дії зі сторони відповідачів є не допустимими по відношенню до неї.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в ході розгляду справи вимога щодо наявності перешкод позивачці ОСОБА_1 у користуванні належною їй часткою житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області знайшла своє належне обґрунтування, а тому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязані усунути такі, а відтак дана вимога підлягає до задоволення.

Однак, не знайшла свого своєї належної підтримки в судовому засіданні позовна вимога ОСОБА_1 щодо безперешкодного доступу до житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області її сина ОСОБА_4, оскільки останній не являється співвласником даного житлового будинку і ним в судовому засіданні не було надано жодних підтверджуючих документів, які б засвідчили факт батьківства позивачки по відношенню до нього. Крім того, ОСОБА_4 сам в праві звернутись з позовом схожого характеру до суду, однак не скористався такою можливістю.

Що стосується питання самовільного будівництва, яке розташоване за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Шевченка, 70, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З технічного паспорта на житловий будинок № 79 в м. Моршин по вул. Шевченка, 70, Львівської області, копія якого наявна в матеріалах справи вбачається, що до даного житлового будинку побудовано самовільно: сарай «Г», прибудова «а-2», а кухня 2-2, переобладнана під житлову площею 15,8 кв.м..

Той факт, що вищенаведені прибудови вчинені самовільно стверджується також довідкою, виданою комунальним підприємством Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, яка наявна в матеріалах справи з якої вбачається, що в будинку № 79 по вул. Шевченка в м. Моршин Львівської області самочинно побудовано : житлова прибудова «а-2» здійснена в 1973 році, сарай «Г» в 1973 році, а також переобладнані допоміжні приміщення в житлові, житлові у допоміжні кухня 2-2 переобладнано в житлову кімнату.

Також факт самовільного будівництва стверджується зведеною інформацією про обєкт нерухомого майна, копію якого представником позивача додано до матеріалів справи.

Суд також бере до уваги пояснення представника відповідача ОСОБА_7О про те, що йому та його довірительці не відомо хто ж насправді з родичів вчинив самовільне будівництво.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні доведено той факт, що дії щодо добудови сараю «Г», прибудови «а-2», а кухня 2-2, переобладнана під житлову площею 15,8 кв.м. вчинені самовільно, однак в ході судового розгляду справи не виявилось можливим встановити, ким саме було вчинено самовільне будівництво, хоча суд приймав всі необхідні міри для встановлення даної обставини справи і неодноразового звертав увагу представникам позивача надати докази, ким конкретно було здійснене самовільне будівництво за вищевказаною адресою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема спадкового договору, відповідач ОСОБА_3 набув право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: Львівська область, м. Моршин, вул. Шевченка, 70, Львівської області 10 липня 2007 року, а згідно технічного паспорта на даний житловий будинок, самовільне будівництво було вчинено в 1973 році ро ці та 1982 році відповідно, що свідчить про те, що ОСОБА_3 не будучи співвласником у зазначені вище роки, не міг вчинив самовільне будівництво до даного житлового будинку, а тому він не може бути належним відповідачем по даному позові.

Що стосується вимоги позивачки щодо знесення самочинно побудованих будівель та споруд, якими користуються відповідачі по даній справі, то суду слід зазначити наступне.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до п. 24 вище вказаної постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої ст. 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 та її представники не надали суду жодних доказів, які свідчили про те, що саме відповідачі вчинили дану самовільну добудову з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм, а також, що ОСОБА_1 використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Зокрема, представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні особисто підтвердив той факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не притягались до адміністративної відповідальності щодо наявності у них самочинного будівництва, а тому дана позовна вимога не знайшла свого належного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак не підлягає до задоволення.

Крім того, суд не бере до уваги клопотання представників відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про застосування до даних правовідносин строків позовної давності з наступних міркувань.

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив таке: «Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва».

Також Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 36 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звернув увагу на те, що за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі; у зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме слід зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/3 частиною житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку, а в задоволенні позовних вимог щодо надання ОСОБА_4 безперешкодного доступу в приміщення житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку, а також щодо зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до знесення за власний рахунок прибудови, позначеної в технічному паспорті будинку літерою «а-2», розміром 6,55 м х 3, 95 м, сарай, позначений літерою «Г», розміром 3,20 х 2, 00 м. до житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршині відмовити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наведену норму, суд приходить до переконання, що з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 376 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на праві приватної власності 1/3 частиною житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку шляхом зобовязання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 забезпечити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 безперешкодний доступ у приміщення житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку.

В частині позовних вимог щодо надання ОСОБА_4 безперешкодного доступу в приміщення житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршин, Львівської області разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку відмовити.

В частині позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до знесення за власний рахунок прибудови, позначеної в технічному паспорті будинку літерою «а-2», розміром 6,55 м х 3, 95 м, сарай, позначений літерою «Г», розміром 3,20 х 2, 00 м. до житлового будинку № 70 по вул. Шевченка в м. Моршині відмовити.

Стягнути з солідарно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_15