У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Попович О.В., СавченкоВ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Дрогобицької міської ради, третя особа - інспекція державного-архітектурного контролю у Львівській області, про визнання права власності на самочинне будівництво, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Позовні вимоги мотивували тим, що на земельній ділянці, що належить Дрогобицькій міській раді, здійснили самочинне будівництво нежилих приміщень, а саме торгових приміщень, для торгівлі товарами промислової групи та товарами бувшими у вжитку, які згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження знаходяться у задовільному технічному стані, використовуються за призначенням та відповідають діючим будівельним нормам і правилам, проте виконавчий комітет Дрогобицької міської ради відмовив їм в оформленні права власності на вказані приміщення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 17 травня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 34,30 кв. м, позначене на плані літ. «3-1» (ряд 4, місце 4, 5, 9, 10), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_5 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 51,40 кв. м, позначене на плані літ. «3-1» (ряд 4, місце 1-3, 6-8), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_6 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 15,70 кв. м, позначене на плані літ. «В-1» (ряд 7, місце 15, 16), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_7 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 8,50 кв. м, позначене на плані літ. «В-1» (ряд 7, місце 12), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_8 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 27,10 кв. м, позначене на плані

літ. «В-1» (ряд 7, місце 1, 2, 3), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_9 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 7,90 кв. м, позначене на плані літ. «Г-1» (ряд 2, місце 5), що розташоване по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_10 право власності на самочинно побудоване нежиле приміщення загальною площею 8,70 кв. м, позначене на плані літ. «В-1» (ряд 7, місце 6), що розташоване по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 квітня

2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 березня

2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» (далі - ТОВ «Чагарі») на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня

2013 року у справі закрито.

У касаційній скарзі ТОВ «Чагарі» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та закрити провадження у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Зазначений правовий висновок висловлено у правовій позиції Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 885цс15.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 червня 2012 року в задоволенні позову ТОВ «Чагарі» до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме спірні нежилі приміщення (торгові приміщення) відмовлено, при цьому вказаною постановою з урахуванням вимог ст. ст. 3, 15, 16, 328, 331, 376 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що спірні об'єкти нерухомості у встановленому законом порядку в експлуатацію введені не були, земельна ділянка під вже збудованими приміщеннями ТОВ «Чагарі» не виділялася для їх обслуговування, факт будівництва вказаних приміщень за кошти товариства недоведений. Зазначена постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Вищого господарського суду України

від 16 серпня 2012 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду

від 22 липня 2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Чагарі» до Дрогобицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради від 23 травня 2013 року «Про відмову у продовженні договору оренди», згідно якої встановлено, що вказаним рішенням ради, яке визнане судом законним й обґрунтованим, товариству відмовлено у поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки, площею 4 626 кв. м по АДРЕСА_1 на якій розташовані спірні нежилі приміщення, у зв'язку з відсутністю права власності на будівлі.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та давши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, обґрунтовано виходив із того, що

ТОВ «Чагарі» не мало право на оскарження рішення суду Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2013 року з огляду на те, що вказаним рішенням не вирішувалися питання про його права та обов'язки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребує, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.В. Попович В.О. Савченко