Ухвала

іменем україни

06 квітня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та виїзд за кордон дитини без згоди батька, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та виїзд за кордон дитини без згоди батька.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 09 лютого 2008 року по 23 листопада 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що після розірвання шлюбу та на даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. 11 жовтня 2013 року вона уклала новий шлюб з громадянином Росії ОСОБА_7, який постійно проживає в Німеччині, де позивачка й бажає проживати разом з ним. Однак відповідач не надає їй дозволу для вивезення дитини за кордон для постійного місця проживання.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд надати їй дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для виїзду сина до Німеччини та дозвіл на його постійне там проживання без згоди та супроводу відповідача, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на виїзд дитини до постійного місця проживання до Німеччини.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документа для виїзду за кордон сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано дозвіл матері ОСОБА_3 на виїзд за межі території України на постійне місце проживання до Німеччини неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що з 09 лютого 2008 року по 23 листопада 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилась дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклала новий шлюб з громадянином Росії ОСОБА_7, який постійно проживає у Німеччині, там же й навчається, має належний матеріальний достаток та власне житло.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України дитини з його матір'ю на постійне місце проживання до Германії без згоди та супроводу батька суперечить вимогам ст. ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Правильними є висновки апеляційного суду і щодо того, що Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», на який посилається позивач, регулює конкретний виїзд (одноразовий) дитини за кордон з визначенням його початку й закінчення, а не визначення постійного місця проживання дитини.

Отже, до зазначених висновків апеляційний суд дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана