233 № 233/1132/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, застосування наслідків удаваного правочину, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.75), ОСОБА_1 просить:

- визнати договір дарування від 13 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер :00:025:0038 удаваним;

- угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер :00:025:0038 визнати Договором купівлі-продажу;

- торгівельний кіоск з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в місті Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер :00:025:0038 визнати сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, -

посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 29 березня 2006 року. В літку 2010 року він та відповідач ОСОБА_3 вирішили придбати торгівельний кіоск з прибудовою за адресою: м. Костянтинівка, вул. Леніна, 79 «Є», який на праві приватної власності належав ОСОБА_5

З ОСОБА_5 вони домовились укласти угоду та придбати нерухомість за 25000,00 доларів США та додатково 1000,00 доларів США в золотих виробах, усього за 26000,00 доларів США.

26 травня 2010 року відповідач ОСОБА_5 отримала авансовий платіж у розмірі 5500,00 доларів США, про що написала розписку. Суму, що залишилась ОСОБА_5 повинна була отримати до 05 грудня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 запропонувала йому укласти з ОСОБА_5 угоду не у вигляді Договору купівлі-продажу, а у вигляді Договору дарування у звязку із меншими витратами на оформлення Договору дарування.

13 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір дарування будівлі торгівельного кіоску з прибудовою по вул.Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею: 0,0048 га , кадастровий номер :00:025:0038.

З травня 2015 року шлюбні відносини між ним та відповідачем ОСОБА_3 фактично припинені. При вирішенні питання щодо поділу майна, відповідач ОСОБА_3, незважаючи на придбання торгівельного кіоску за спільні кошти, заявила про те, що зазначений кіоск є її особистою власністю, оскільки набутий нею за Договором дарування, а не за Договором купівлі-продажу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі, пояснивши, що вона певний час перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем ОСОБА_5 Після припинення трудових правовідносин вона продовжила спілкування з ОСОБА_5, оскільки між ними були теплі та дружні стосунки. В січні 2010 року ОСОБА_5 позичила у неї велику суму грошей, які не могла повернути. В травні 2010 року відповідач ОСОБА_5, в рахунок забезпечення раніше укладеного договору позики, написала розписку про нібито майбутнє укладання договору купівлі-продажу торгівельного кіоску. Наприкінці липня 2010 року ОСОБА_5 повернула їй суму позики та у знак вдячності у серпні 2010 року подарувала їй торгівельний кіоск. Просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі, пояснивши, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було добровільно укладено та нотаріально посвідчено Договір дарування. Підстав для визнання недійсним нотаріально посвідченого Договору дарування не має, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи у її відсутність (а.с.54). Також відповідачем ОСОБА_5 суду надані письмові пояснення, в яких відповідач зазначила, що вона не безкоштовно подарувала торгівельний кіоск відповідачу ОСОБА_3, а продала його за суму, що еквівалентна 26000 доларів США, про що складала розписку (а.с.42).

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 29 березня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційного служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про що 29 березня 2006 року складено відповідний актовий запис за № 86 (а.с.4).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно із Договором дарування торгівельного кіоску з прибудовою від 13 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1401, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар будівлю торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна за номером сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048га, кадастровий номер :00:025:0038 (а.с.8).

Оспорюючи договір дарування від 13 серпня 2010 року, позивач вказує на те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично було укладено договір купівлі-продажу, що свідчить про удаваність укладеного між ними договору.

Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд виходить з того, що відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1). Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власністю другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч.1). Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинити, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинити.

Пленум ВСУ в п. 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Факт платності та двосторонності (взаємності) спірного договору підтверджується дослідженою судом розпискою ОСОБА_5 від 26 травня 2010 року (а.с.35) у відповідності до якої остання отримала от ОСОБА_3 суму 5500 доларів США, що є передоплатою за купівлю ларьку, розташованого за адресою: Леніна, 79 «Є» та земельної ділянки, розташованої під кіоском вул. Леніна, 79 «Є», а також зобовязалась не погіршувати технічний стан та зовнішній вигляд нерухомого майна та продати ОСОБА_3 ларьок за суму 25000 доларів США та золото в сумі 1000 доларів США до пятого грудня 2010 року. У випадку порушення взятих на себе зобовязань ОСОБА_5 зобовязалась виплатити штраф у розмірі передоплати. Дана розписка містить підпис відповідача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3

Крім того, факт платного відчуження торгівельного ларьку та отримання грошових коштів у сумі еквівалентній 26000 доларів США визнаний та підтверджений відповідачем ОСОБА_5 у наданих суду заявах від 16 липня 2016 року (а.с.42,51).

Тож, встановивши у судовому засіданні, що 13 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір, у відповідності до якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3, а остання прийняла у власність будівлю торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна за номером сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048га, кадастровий номер :00:025:0038 та сплатила за неї суму еквіваленту 26000 доларів США, суд вважає, що спірний Договір дарування від 13 серпня 2010 року є удаваним та визнає його Договором купівлі-продажу.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що розписка від 26 травня 2010 року була надана ОСОБА_5 в рахунок забезпечення раніше укладеного договору позики та вважає їх безпідставними, оскільки за змістом дана розписка не містить умов, що передбачені положеннями статей 1046,1047 ЦК України та притаманні для договору позики.

Вимога ОСОБА_1 про визнання торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер :00:025:0038 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 60 СК України набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності та додаткового визнання судовим рішенням не потребує.

Тож, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, застосування наслідків удаваного правочину, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити частково.

Договір дарування від 13 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вулиці Леніна номер сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га, кадастровий номер :00:025:0038, визнати удаваним.

Угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 13 серпня 2010 року відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вулиці Леніна номер сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га, кадастровий номер :00:025:0038, визнати Договором купівлі-продажу.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 07 листопада 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш