Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/327/16-ц

Провадження №2/377/181/16

28 липня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Теремецької Н.Ф., при секретарі: Щуковській А.М.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості затрат на проектно-кошторисну документацію та постачання будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві житлового будинку, -

УСТАНОВИВ:

06 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 61510,74 гривень на відшкодування вартості затрат на проектно-кошторисну документацію та постачання будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16.

14 червня 2016 року представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 91510,33 гривень на відшкодування вартості затрат на проектно-кошторисну документацію та постачання будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16 (а.с. 48-49).

28 липня 2016 року під час судового розгляду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 61510,74 гривень на відшкодування вартості затрат на проектно-кошторисну документацію та постачання будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16 (а.с. 70).

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в серпні 2009 року, позивач, батько позивача ОСОБА_3, та мати позивача ОСОБА_5 отримали в користування земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16. Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 23.06.2014 року у справі № 1023/1993/12 будівельні матеріали і конструктивні елементи, використані при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16, визнані обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1, позивач, приймав участь у будівництві вказаного жилого будинку, але не на підставі угоди про створення спільної власності, тому він вправі вимагати не визнання права власності на будівельні матеріали, а відшкодування своїх затрат на будівництво. Позивач при виготовленні проектної кошторисної документації та постачанні будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16 здійснив витрати на будівництво на загальну суму 123021,48 гривень, що підтверджено наступними документами: квитанція до прибуткового касового ордеру № 10 від 26 серпня 2009 року 5000 гривень; квитанція до прибуткового касового ордеру № 16 від 05 жовтня 2009 року 5000 гривень; рахунок-фактура № СФ-0000287 від 19 жовтня 2010 року 3006,60 гривень, видаткові накладні: № 38 від 15 квітня 2011 року 4062,28 гривень; № 40 від 18 квітня 2011 року 14616 гривень; накладна від 02 квітня 2011 року 22542 гривні; кошторис на виконання підрядних робіт від 29.06.2011 року 57492,5 гривень; кошторис на виконання підрядних робіт від 05.07.2011 року 11302,10 гривень. Посилаючись на ст. 1212, 1213 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача половину понесених ним затрат при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський кв-л, будівельна позиція № 1-16 у розмірі 61510,74 гривень(123021,48/2).

Відповідачем ОСОБА_3 подані заперечення на позовну заяву, в яких він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що предявлені до нього вимоги є необґрунтовані. Докази, подані ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог, є неналежними та недопустимими. Більша частина письмових доказів є документами, які свідчать про отримання певними або невідомими особами будівельних матеріалів, та не є доказом оплати даними особами цих будівельних матеріалів, тому відсутні докази витрат, понесених позивачем на їх придбання. В жодному з наданих позивачем письмовому доказі ОСОБА_1 не фігурує в якості отримувача будівельних матеріалів або їх платника, за виключенням квитанцій до прибуткових касових ордерів, згідно яких внесені гроші за Договором № 7 від 14.08.09 р. Крім того, невідомо коли та на яке будівництво або інші роботи були доставлені та використані ці матеріали, на якому об`єкті виконані роботи. Між відповідачем та ОСОБА_5, з однієї сторони, і ОСОБА_1, з другої сторони, не укладалося будь яких договорів щодо участі останнього у будівництві жилого будинку та його прав в майбутньому на будь яку частку у даному об`єкті нерухомого майна або на компенсацію понесених ним витрат, яких фактично не було (а.с.54-56).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що в серпні 2009 року він за погодженням з батьком ОСОБА_3 та матірю ОСОБА_5 отримав в користування земельну ділянку за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський квартал, для будівництва жилого будинку. Восени 2009 року розпочалося будівництво жилого будинку. Він надавав сімї грошові кошти для будівництва даного жилого будинку, які його матір ОСОБА_5 використовувала на придбання будівельних матеріалів, обладнання та наймала будівельників для будівництва жилого будинку. Загальна сума витрат, які він поніс на будівництво жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, складає 123021,48 гривень. Вказана сума підтверджена доданими до позовної заяви квитанціями до прибуткового касового ордеру від 26 серпня 2009 року та від 05 жовтня 2009 року про сплату в загальній сумі 10000 гривень за оформлення проектно-кошторисної документації ФОП ОСОБА_6, оскільки в серпні 2009 року між ним та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір суборенди земельної ділянки для будівництва спірного жилого будинку, пізніше цей договір було переоформлено на його матір ОСОБА_5. Також вартість витрат на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт підтверджена наданими рахунками-фактури, видатковими накладними, кошторисами на виконання підрядних робіт. Саме за будівельні матеріали, зазначені у наданих суду рахунках-фактури, видаткових накладних він розраховувався особисто за власні кошти, при цьому розрахункові чеки йому не видавалися, тому надати їх суду він не може. Враховуючи, що за відповідачем ОСОБА_3 та його матірю ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних при будівництві спірного жилого будинку, то відповідач зобовязаний йому відшкодувати половину затрат, які поніс він особисто при будівництві даного жилого будинку, що становить 61510,74 гривень.

Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що надані суду документи підтверджують участь позивача у будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, та вартість витрат, понесених позивачем на виготовлення проектно-кошторисної документації, постачання будівельних матеріалів і виконаних робіт при будівництві жилого будинку, половину яких повинен компенсувати йому відповідач, виходячи із положень ст. 1212 та ст. 1213 ЦК України.

Відповідач позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що будівельні матеріали і конструктивні елементи, використані на будівництві жилого будинку в м. Славутичі, визнано згідно рішення суду у справі № 1023/1993/12 спільною сумісною власністю його та ОСОБА_5. Будинок будувався за рахунок їхніх з ОСОБА_5 сімейних коштів, які були накопичені з його та її заробітної плати і пенсії, а також за рахунок отриманого ним кредиту за кредитним договором в ПАТ АТ «УкрСиббанк» в сумі 100000 гривень, які він повністю погасив в лютому 2013 року. Зі слів колишньої дружини ОСОБА_5 йому відомо, що від ОСОБА_1, позивача у справі, вони отримали допомогу в оплаті за транспортні послуги в сумі біля 60000 гривень при постачанні будівельних матеріалів на будівництво за рахунок його взаємовідносин з певним підприємством, яке мало борги перед ним. Проте, він особисто щодо такої форми взаєморозрахунків між позивачем та будь-яким підприємством не бачив. Всі будівельні матеріали та будівельні роботи при будівництві зазначеного жилого будинку оплачувались за рахунок спільних коштів його та колишньої дружини ОСОБА_5.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. А також просив застосувати строк позовної давності, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем поза межами визначеного ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що в серпні 2009 року син ОСОБА_1 отримав в користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку для всієї сімї. В жовтні 2009 року договір суборенди був оформлений на неї, оскільки знаходячись на пенсії, вона мала змогу контролювати будівництво даного жилого будинку, бо вона добре розбирається в будівництві. Син надавав грошові кошти в розмірі більше ніж 200000 гривень для будівництва, які вона використала для придбання будівельних матеріалів та розраховувалась за роботу з будівельниками. Крім того, факт участі сина у будівництві будинку підтверджується тим, що він передав свою особисту квартиру в іпотеку ПАТ АТ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання позивачем кредитного договору, укладеного з цим банком, відповідно до якого позивач отримав 100000 гривень для будівництва будинку.

Вислухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, оглянувши цивільну справу № 1023/1993/12, провадження № 2/377/13/14, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору суборенди землі № 1-16, укладеного 8 жовтня 2009 року між субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_6М.(орендар) та ОСОБА_5(суборендар), орендар передає, а суборендар приймає на підставі Закону України «Про оренду землі» та рішення Славутицької міської ради від 19 червня 2009 року за № 934-33-V, в суборенду земельну ділянку під будівництво та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, позиція № 1-16(а.с. 80-85).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 червня 2014 року у справі № 1023/1993/12, провадження № 2/377/13/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних позовних вимог Автогаражний кооператив «Ластівка», про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних позовних вимог Автогаражний кооператив «Ластівка», про розподіл майна подружжя, за позовом третьої особи з самостійними позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину майна, що є у спільній сумісній власності членів сімї , яке набрало законної сили, визнано будівельні матеріали і конструктивні елементи, використані при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, вартістю 235685 гривень 65 копійок, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5. За кожним з них визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, вартістю 117842 гривні 82 копійки. У задоволенні позову третьої особи з самостійними позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, відмовлено. При цьому, в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_1 приймав участь у будівництві вказаного жилого будинку, але не на підставі угоди про створення спільної власності, тому він вправі вимагати не визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи, а на відшкодування своїх затрат на будівництво(а.с. 18-25).

Як зазначено у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 2375/2377/13 від 25.03.2014 року та додатку до нього, що знаходиться в матеріалах справи № 1023/1993/12, провадження № 2/377/13/14, станом на день проведення експертизи будівельна готовність будинку, розташованого за адресою: м. Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, у відсотковому відношенні становить 47,69 %. В будинку відсутнє оздоблення, не підведені інженерні комунікації. Він не введений в експлуатацію, відсутня реєстрація та технічний паспорт МБТІ. Під час будівництва жилого будинку використані будівельні матеріали і конструктивні елементи (які підтверджені видатковими накладними) на суму 235685,65 гривень. При визначенні експертом вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво вказаного жилого будинку, були враховані видаткові накладні, накладна та рахунок-фактура, які долучені позивачем до позовної заяви і якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 вказаної статті до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, враховуючи, що будівництво жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16 не було завершено, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ступінь готовності у відсотковому відношенні становила 47,69 %, то обєктом права власності визнані будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва цього жилого будинку.

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що після проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи будівельні роботи на будівництві вказаного жилого будинку не проводились.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах.

Коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таким чином, не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин ст.1212, 1213 ЦК України, на які посилається позивач та його представник, оскільки предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи розмір понесених витрат на будівництво жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16, позивач посилається на наступні документи: квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10 від 26.08.2009 р. по оплаті СПД ОСОБА_6 5 000 гривень за договором № 7 від 14.08.09. р.(а.с. 7), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 16 від 05.10.2009 р. по оплаті СПД ОСОБА_6 5 000 гривень за договором № 7 від 14.08.09 р.(а.с. 8), рахунок фактуру № СФ-0000287 від 19.10.2010 р. на отримання одержувачем в особі ОСОБА_7 будівельних матеріалів на суму 3 006 гривень 60 копійок(а.с. 9), видаткову накладну № 38 від 15.04.2011 р. на отримання невідомою особою (кінцевий покупець) будівельних матеріалів на суму 2062 гривні 28 копійок(а.с. 10), видаткову накладну № 40 від 18.04.2011 р. на отримання невідомою особою (кінцевий покупець) будівельних матеріалів на суму 14 616 гривень(а.с. 11), накладну без № від 02.04.2011 р. на отримання ОСОБА_5 за готівку будівельних матеріалів на суму 22 542 гривні(а.с. 12), кошторис на виконання підрядних робіт від 29.06.2011 р. на суму 57 492 гривні 50 копійок (а.с. 13); кошторис на виконання підрядних робіт від 05.07.2011 р. на суму 11 302 гривні 10 копійок(а.с. 14).

Надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 26.08.2009 р. та до прибуткового касового ордеру № 16 від 05.10.2009 р. підтверджують факт оплати ОСОБА_1 СПД ОСОБА_6 по 5 000 гривень за договором № 7 від 14.08.09 р..

Як пояснив в судовому засіданні позивач, кошти в сумі 10000 гривень були сплачені ним СПД ОСОБА_6 за виготовлення проектно-кошторисної документації, яка необхідна була для того, щоб розпочати будівництво спірного жилого будинку. Гроші вносились ним особисто, оскільки спочатку договір суборенди земельної ділянки був укладений ним з СПД ОСОБА_6, а пізніше в жовтні 2009 року договір суборенди був переукладений з його матірю ОСОБА_5.

При цьому, позивачем суду не надано договору суборенди земельної ділянки, укладеного ним з СПД ОСОБА_6, а також договору № 7 від 14.08.09 р., на підставі якого ним було сплачено в загальній сумі згідно наданих квитанцій СПД ОСОБА_6 10000 гривень. З вищевказаних квитанцій не можливо встановити цільове призначення внесених позивачем грошей за договором № 7 від 14.08.2009 року.

З рахунку-фактури № СФ-0000287 від 19 жовтня 2010 року вбачається, що одержувачем будівельних матеріалів та їх платником, вказаних в ньому на суму 3006,60 гривень, зазначено ОСОБА_7 і лише ручкою дописано, що цей рахунок-фактура для ОСОБА_1В.(а.с. 9).

В наданих позивачем видаткових накладних: № 38 від 15 квітня 2011 року та № 40 від 18 квітня 2011 року на отримання будівельних матеріалів в сумі 4062,28 гривень та 14616 гривень не зазначено конкретну особу їх одержувачем та платником(а.с. 10-11).

З оглянутої в судовому засіданні накладної від 02.04.2011 року без номеру видно , що одержувачем зазначених в ній будівельних матеріалів на суму 22542 гривні вказано ОСОБА_5А.(а.с. 12).

Аналіз цих документів свідчить про те, що ОСОБА_1 не зазначений в них як одержувач та платник будівельних матеріалів. Наявний в цих документах підпис ОСОБА_1 при їх прийнятті не підтверджує факт оплати ним вартості будівельних матеріалів, зазначених у вище перелічених документах.

Долучені до матеріалів справи кошториси на виконання підрядних робіт на суму 57492,5 гривень від 29.06.2011 року та на суму 11302, гривень від 05.07.2011 року(а.с. 13-14), замовником в яких зазначено ОСОБА_1, взагалі не містять назву обєкта, на якому вони виконувались та не підтверджують факт оплати за вказані в них роботи ОСОБА_1.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що документи, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не є фінансовими документами, які підтверджують здійснення позивачем оплату вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт при будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16. В жодному з наданих документів не зазначено, що ОСОБА_1 є одержувачем будівельних матеріалів та платником. Тому показання свідка ОСОБА_5 не є достатнім доказом для підтвердження понесених позивачем витрат на будівництво зазначеного жилого будинку.

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на придбання будівельних матеріалів і виконаних робіт для будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: Київська область, м.Славутич, Московський квартал, будівельна позиція № 1-16.

Відповідно до п.11 Постанови Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Не дивлячись на те, що відповідачем та його представником заявлено про застосування позовної давності, проте за встановлених обставин справи позов є безпідставним, недоведеним і задоволенню не підлягає з цих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Оплата витрат за надання правової допомоги відповідачу ОСОБА_3 та надання послуг за договором про надання правової допомоги від 03 червня 2016 року підтверджується актом виконаних робіт від 28 липня 2016 року, квитанціями про сплату коштів та актами надання послуг № 49 від 02 липня 2016 року і № 52 від 28 липня 2016 року(а.с. 75-79).

Як вбачається з акту виконаних робіт, адвокатом адвокатського обєднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_4 було затрачено 2 години на розяснення та надання консультацій з положень цивільного та цивільного процесуального законодавства, прав та обовязків сторін по цивільній справі, 4 години на вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів по справі, що стосується предмету спору, підготовка процесуальних документів по справі, підготовка до суду, а також прийняття участі в якості представника відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні 5 годин.

Згідної актів надання послуг № 49 від 02 липня 2016 року, № 52 від 28 липня 2016 року, долучених квитанцій від 01.07.2016 року та від 27.07.2016 року, ОСОБА_3 сплачено АО «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за надання правової допомоги 3000 гривень.

Враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства та на вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка заперечень на позовну заяву, підготовка до суду, а також прийняття участі в якості представника відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні, суд вважає, що необхідно стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень, оскільки сума витрат на правову допомогу відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 2 серпня 2016 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька