АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №642/7587/15. Головуючий 1 інст.: - Бондаренко В.В.
Провадження №22-ц/790/4998/16. Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: відшкодування шкоди.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Міненкової Н.О.

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 1 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої знищенням транспортного засобу під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_7, звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 18 червня 2013 року ОСОБА_8 керуючи її автомобілем «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, грубо порушила пункти 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустила зіткнення з трамваєм Т-3 б.н.НОМЕР_2.

В результаті зіткнення транспортних засобів її автомобілю заподіяно значні технічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП України.

На час скоєння ДТП її автомобіль був застрахований ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 27 лютого 2013 року, вигодонабувачем за яким був ПАТ «УКРСОЦБАНК».

У зв'язку з настанням страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатила ПАТ «УКРСОЦБАНК» страхове відшкодування в розмірі 99 704 грн. 84 коп., яке було зараховано банком на дострокове погашення її заборгованості за договором кредиту №810АІ1-130227001 від 27 лютого 2013 року на купівлю транспортних засобів.

Внаслідок ДТП їй завдано матеріальну шкоду на загальну суму 35 297 грн. 42 коп.: з яких: 11590 грн. - оплата приватному підприємству «Спецавтопостач» за автомобіль «Fiat Linea» за договором купівлі-продажу №022/02 від 26 лютого 2013 року; 13072 грн. - оплата кредиту за період з 27 лютого 2013 року по 12 липня 2013 року на виконання умов договору кредиту №810АІ1-130227001 від 27 лютого 2013 року; 8692 грн. 50 коп. - оплата по договору добровільного страхування №-01 від 27 лютого 2013 року; 100 грн. - оплата по договору №655787 від 27 лютого 2013 року добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів; 592 грн. 20 коп. - оплата полюсу №АЕ/1340756 від 27 лютого 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; 250 грн. - оплата по договору добровільного страхування за програмою «Родинний захист» №04/04/810/015 від 27 лютого 2013 року; 1000 грн. - оплата за дефектовку та розбору пошкодженого автомобіля.

Неправомірними діями ОСОБА_8 їй завдано моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки вона зазнала душевних та психічних страждань внаслідок знищення належного їй транспортного засобу, змушена була змінити свій звичайний спосіб життя, витрачати свої зусилля, кошти та час на звернення з позовом до суду.

Крім того, при зверненні з позовом в суд вона понесла витрати на загальну суму 12704 грн., з яких: 402 грн. 98 коп. - судовий збір; 121 грн. 80 коп. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову; 12180 грн. витрати на правову допомогу адвоката.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 22, 23 , 1166, 1167 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_8 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 35 297 грн. 42 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судові витрати в розмірі 12704 грн.

Відповідач ОСОБА_8, в особі свого представника, позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 1 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6- ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду виходив з його недоведеності.

Проте, погодитись повність з таким рішенням суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2013 року ОСОБА_6 та приватне підприємство «Спецавтопостач» уклали договір купівлі-продажу №022/02, згідно з яким ОСОБА_6 придбала в останнього автомобіль «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1 за ціною 115 900 грн. (а. с.33-37 том №1).

27 лютого 2013 року ОСОБА_6 та ПАТ «УКСОЦБАНК» уклали договір кредиту №810АІ1-130227001 на купівлю транспортних засобів, згідно з яким банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 104 310 грн. для оплати придбаного нею за договором купівлі-продажу №022/02 від 26 лютого 2013 року автомобіля «Fiat Linea» ( а. с. 39-47 том №1).

27 лютого 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_6 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, згідно з яким ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» застрахувала майнові інтереси ОСОБА_6, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за вказаним договором визнано ПАТ «УКРСОЦБАНК» ( а. с.48-50 том №1).

8 червня 2013 року ОСОБА_8 керуючи автомобілем «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, грубо порушила пункти 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустила зіткнення з трамваєм Т-3 б.н.НОМЕР_2.

В результаті зіткнення транспортних засобів автомобілю позивача заподіяно технічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП України ( а. с. 59 том №1).

У зв'язку з настання страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатила вигодонабувачу ПАТ «УКРСОЦБАНК» страхове відшкодування в розмірі 99 704 грн. 84 коп., яке було зараховане банком на дострокове погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором кредиту №810АІ1-130227001 від 27 лютого 2013 року на купівлю транспортних засобів (а. с.63,64 том №1).

9 січня 2014 року ОСОБА_6 за згодою ПАТ «УКРСОЦБАНК» зняла автомобіль «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1 з обліку в органах ДАІ та продала його покупцю ОСОБА_9 за ціною 80 000 грн. (а. с.65, 171 -179 том №1).

Обґрунтовуючи майновий позов ОСОБА_6 посилалась на те, що в результаті ДТП їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 35 297 грн. 42 коп.: з яких: 11590 грн. - оплата приватному підприємству «Спецавтопостач» за автомобіль «Fiat Linea» за договором купівлі-продажу №022/02 від 26 лютого 2013 року; 13072 грн. - оплата кредиту за період з 27 лютого 2013 року по 12 липня 2013 року на виконання умов договору кредиту №810АІ1-130227001 від 27 лютого 2013 року; 8692 грн. 50 коп. - оплата по договору добровільного страхування №-01 від 27 лютого 2013 року; 100 грн. - оплата по договору №655787 від 27 лютого 2013 року добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів; 592 грн. 20 коп. - оплата полюсу №АЕ/1340756 від 27 лютого 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; 250 грн. - оплата по договору добровільного страхування за програмою «Родинний захист» №04/04/810/015 від 27 лютого 2013 року; 1000 грн. - оплата за дефектовку та розбору пошкодженого автомобіля.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від настання вини.

Витрати понесені ОСОБА_6 на оплату приватному підприємству «Спецавтопостач» за автомобіль «Fiat Linea» за договором купівлі-продажу №022/02 від 26 лютого 2013 року в розмірі 11590 грн.; на оплату кредиту за період з 27 лютого 2013 року по 12 липня 2013 року на виконання умов договору кредиту №810АІ1-130227001 від 27 лютого 2013 року в розмірі 13072 грн.; на оплату договору добровільного страхування №-01 від 27 лютого 2013 року в розмірі 8692 грн. 50 коп.; на оплату договору №655787 від 27 лютого 2013 року добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 100 грн.; на оплату полюсу №АЕ/1340756 від 27 лютого 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 592 грн. 20 коп.; на оплату по договору добровільного страхування за програмою «Родинний захист» №04/04/810/015 від 27 лютого 2013 року в розмірі 250 грн., не перебувають у причинному зв'язку зі шкодою завданою їй в результаті ДТП, оскільки вказані витрати понесені нею на виконання укладених цивільно-правових угод та до настання ДТП, яка мала місце 18 червня 2013 року з вини відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, оскільки майнова шкода, заподіяна ОСОБА_6 пошкодженням транспортному засобу під час ДТП, була відшкодована їй страховиком - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6- ОСОБА_7 про те, що суд помилково дійшов висновку, що ОСОБА_8 не повинна відшкодовувати потерпілій ОСОБА_6 затрати пов'язані з оплатою частини вартості автомобіля при його придбанні, оплатою частини кредиту, оплатою договорів страхування та оформлення страхових полюсів, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Вказані витрати не можуть бути віднесені до шкоди, завданої потерпілій внаслідок ДТП, оскілки ці витрати понесені позивачем задовго до настання дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судовим розглядом встановлено, що в результаті ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_8, було пошкоджено автомобіль «Fiat Linea» реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав на праві власності ОСОБА_6

У зв'язку з цим, ОСОБА_6 зазнала душевних та психічних страждань, оскільки тривалий час не могла відновити та використовувати належний їй автомобіль за призначенням, змушена була змінити свій звичайний спосіб життя, витрачати свій час та кошти на звернення до страхової компанії та з позовом до суду.

Зазначені обставини не були враховані судом під час вирішення спору між сторонами, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позову в суд немайнового характеру ОСОБА_6 сплачено в дохід держави судовий збір в розмірі 402 грн. 98 коп. ( а. с.18 том №1).

При подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ОСОБА_6 сплачено в дохід держави судовий збір в розмірі 443 грн. 28 коп. ( а. с. 54 том№2).

Колегія суддів частково задовольняє позов ОСОБА_6, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь сплачений нею в дохід держави судовий збір в розмірі 846 грн. 26 коп.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 1 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 5000 (п'ять тисяч) грн., судовий збір в розмірі 846 грн. 26 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: