МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №521/4923/16-ц
Пр. № 2/521/2698/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

У листопаді 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, розподіл спільного майна подружжя. Позивач зазначав, що з відповідачкою у справі він перебуває в шлюбі, зареєстрованому 23 жовтня 2010р. Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №551. В період шлюбу у них народилося двоє доньок: ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження та ОСОБА_5, 16 жовтня 2013року народження. З кінця 2014р. вони з відповідачкою проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Стверджував, що відповідачка не надає йому можливості спілкування з дітьми, а також зазначав, що між ними виник спір з приводу спільного майна подружжя. Посилаючись на дані обставини ОСОБА_2 просив шлюб з відповідачкою розірвати, розділити їх спільне майно та визначити місце проживання дітей, а саме ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю, відповідачкою у справі, а ОСОБА_4, 22 квітня 2011року з ним, її рідним батьком.

Зазначена справа перебувала у провадженні судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В.Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м.Одеси від 03.03.2016р., у звязку із закінченням повноважень на здійснення правосуддя в межах пятирічного строку у судді Мирончук Н.В., справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (а.с.1)

Ухвалою суду від 04 березня 2016р. зазначена справа прийнята до провадження, призначений судовий розгляд справи (а.с.63).

Ухвалою від 04 березня 2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей виділено в окреме провадження (а.с.1).

Ухвалою суду від 07 березня 2016року зазначена справа прийнята до провадження, призначений судовий розгляд справи (а.с. 63).

Позивач та його представник, діючий на підставі ордеру та угоди про надання правової допомоги від 22 жовтня 2014 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі (а.с.15,16).

Відповідачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 04 квітня 2016 року та угоди про надання правової допомоги від 27 жовтня 2015 року у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до ст.74 ЦПК України (а.с.68,69).

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, раніше у судовому засіданні надав висновок органу опіки та піклування про розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження (а.с.60).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 жовтня 2010р. Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №551, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8).

Від шлюбу у сторін народилося двоє доньок: ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження та ОСОБА_5, 16 жовтня 2013року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.9,10).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що сторони з кінця 2014 р. припинили подружні відносини і однією сімєю не проживають. Діти проживають з матірю.

З довідки Авангардівського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) загальноосвітня школа 1 ступеня» №76 від 19 листопада 2015 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 з 11 вересня 2015 року по теперішній час працює на посаді вихователя в Авангардівському навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) загальноосвітня школа 1 ступеня» (а.с.105).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №2501 від 02 грудня 2015 року, малолітня дитина ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження постійно проживає разом з матірю ОСОБА_3 та сестрою Ангелінною, 16 жовтня 2013року народження у будинку №63 по вул. Чумацькій в м. Одесі (а.с.109).

Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Чумацькій, 63 в м. Одесі, в якому проживає відповідачка з дітьми, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 22 березня 2012 року (а.с.107).

З змісту довідки Авангардівського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) загальноосвітня школа 1 ступеня» №77 від 19 листопада 2015 року вбачається, що дитина ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження відвідує Авангардівський навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) загальноосвітня школа 1 ступеня» з 28 листопада 2014 року по теперішній час. Рідний батько у вихованні дитини участі не приймає, за весь час жодного разу Авангардівський НВК не відвідував (а.с.104).

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою підприємцем, має постійних дохід, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку від 31 травня 2012 року та довідкою про доходи за 3 квартал 2015 року (а.с.89,90).

З особистих пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що на протязі двох років після припинення з відповідачкою шлюбних відносин, він з дітьми не спілкується, участі в їх вихованні не приймає. Стверджував, що відповідачка не достатньо бере участі у вихованні доньки ОСОБА_4, та жорстко з нею поводиться. Тому категорично заперечував проти проживання молодшої доньки ОСОБА_4 разом з матірю, та наполягав, щоб суд визначив місце проживання ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження разом з ним.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0393/01-20 від 18 лютого 2016 року, останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження разом з матірю ОСОБА_3 (а.с.60-61).

З висновку органу опіки та піклування МРА ОМР №0393/01-20 від 18 лютого 2016 року вбачається, що мати дитини приділяє багато уваги малолітнім донькам, піклується про їх стан здоровя, фактично прийняла на себе усі зобовязання по створенню для дітей належних умов для життя та матеріального забезпечення. Крім того, позивач не обмежений у спілкуванні з дітьми, але категорично заперечує проти проживання ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_3, мотивуючи тим, що остання не достатньо бере участь у вихованні дитини, жорстко поводиться з нею (а.с.61).

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження.

Відповідно зі ст.160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Як було встановлено судом, позивач, який є батьком ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження та ОСОБА_5, 16 жовтня 2013року народження, біля двох років проживає окремо. За цей час з дітьми не спілкувався та не зустрічався, участі в їх вихованні не приймав, до органу опіки та піклування щодо винесення рішення про встановлення йому часу для зустріч з дітьми не звертався.

Твердження позивача, що мати дітей ОСОБА_3 не достатньо бере участь у вихованні доньки ОСОБА_4, 22 квітня 2011року народження та жорстко з нею поводиться, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач не надав суду ні єдиного доказу в обґрунтування своїх тверджень.

Твердження позивача також спростовуються і висновком органу опіки та піклування.

Таким чином, суд вважає, що в процесі судового розгляду справи позивач не довів, що, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних, етичних і інших факторів, дитині буде більш комфортно (з точки зору прав і законних інтересів дитини) саме з ним.

При цьому, судом врахована та обставина, що малолітня дитина проживає з матірю та з рідною сестрою у звичній для неї обстановці та оточенні, відвідує навчальний заклад, а необхідність визначення проживання дитини разом з батьком, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки батько дитини не надав суду доказів того, що мати ОСОБА_6, відповідачка у справі порушує її права, жорстко з нею поводиться, та не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Суд зазначає, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Враховуючи положення ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 141 СК України, суд наголошує, що позивач, як батько дитини не позбавлений батьківських прав стосовно своїх дітей та має право на безперешкодне з ними спілкування та виховання.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як встановлено судом, мати дітей не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми та в їх вихованні, останній за власним бажанням не спілкується з дітьми та не приймає участі в їх вихованні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки дані вимоги не відповідають інтересам дитини.

Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судовий збір у справі повністю сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 160, 161 СК України, ст. ст. 10, 11, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда