Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/323/16-ц
Провадження 2/483/208/2016
01 листопада 2016 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Казанлі Л.І.
при секретарі Гречці С.Є.,
за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очаківської міської ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,
25 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Очаківської міської ради. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 20 січня 2016 року вона звернулася до Очаківської міської ради з приводу передачі у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Космонавтів, 18 в м. Очакові Миколаївської області. У передачі їй у власність вказаної земельної ділянки відповідачем було відмовлено через наявність державного акту на право приватної власності на імя її колишнього чоловіка ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на те, що, вказаний акт було видано без достатньої правової підстави, з порушенням вимог земельного законодавства, просила визнати його недійсним.
Ухвалою від 15 вересня 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3 спадкоємця за заповітом померлого ОСОБА_4.
Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та не заперечували проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача Очаківської міської ради та відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявилися, про причини своєї неявки не повідомили.
Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.
Позивачка ОСОБА_1 з вересня 1975 року по травень 1982 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час спільного проживання подружжя побудувало літню кухню, сарай, споруди, вбиральню, що розташовані за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 18.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл спільно набутого майна подружжя та стягнення грошової компенсації за ? частку будівель та витрат на проведення водопроводу, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2008 року, з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 5 186 грн грошової компенсації вартості ? літньої кухні, сараю, вбиральні, розташованих за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 18, а вказані господарські споруди незакінченого будівництвом будинку залишено ОСОБА_4 (а. с. 9).

Вказаним рішенням суду встановлено, що зазначені споруди були побудовані в період шлюбу і є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

03 січня 2006 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 022160 від 04 січня 2006 року (а. с. 57).

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4 все своє майно заповідав ОСОБА_5 (а. с. 67), і останній 13 липня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески на рахунках банку (а. с. 72).

Разом із тим, як вбачається з довідки за підписом начальника Очаківського міського відділу земельних ресурсів ОСОБА_6 (а. с. 8), позивачка ОСОБА_1 згідно зі ст. 30 ЗК України має право на частину земельної ділянки по вул. Космонавтів, 18 в м. Очакові у звязку з рішенням судових органів, зокрема має право на виконання будівлі на даній земельній ділянці (водопровідний колодязь).

20 січня 2016 року позивачка звернулася до Очаківської міської ради із заявою щодо передачі земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га по вул. Космонавтів, 18 у власність, на що їй було відмовлено з посиланням на наявність державного акту на право приватної власності на імя померлого ОСОБА_4 (а. с. 6).

З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 7) вбачається, що його було видано 18 березня 1993 року на імя ОСОБА_4на земельну ділянку площею 583 кв.м, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Космонавтів, 18, за цільовим призначенням: будівництво та обслуговування жилого будинку, на підставі рішення Очаківської міської ради народних депутатів № 147 від 29 квітня 1971 року.

Наданим на запит суду архівним витягом вказаного вище рішення підтверджено, що 22 квітня 1971 року ОСОБА_4 отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 17 для будівництва індивідуального житлового будинку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Разом із тим, право безоплатної приватизації землі було встановлено в Україні лише з 15 березня 1991 року, і саме з цієї дати ради народних депутатів отримали повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності.

Згідно з п. 3 Постанови Верховної ОСОБА_5 УРСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», місцеві ради народних депутатів були повинні провести інвентаризацію земель усіх категорій, визначивши ділянки, що використовуються не за цільовим призначенням або нераціонально.

У пункті 6 вищезазначеної Постанови вказано, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані до введення в дію Земельного Кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Терміни оформлення права власності або права користування неодноразово змінювались. Рішенням Конституційного Суду № 5рп/2005 від 22 травня 2005 року дане положення визнано неконституційним.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Кодексом не встановлено чітких матеріально-правових і процесуальних гарантій зміни громадянами юридичного титулу права постійного користування земельною ділянкою на право власності чи право оренди. Таким чином, постійним землекористувачам не гарантована можливість зміни законно набутого права за сприяння і за рахунок держави, яка є ініціатором таких змін.

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту віднесено всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо опосередкованого у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом підстави є неправомірною (ч. 1 ст. 116 ЗК України), а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України недійсним.

Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року в справі № 6-14цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України.

Отже, визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту як такого, що виданий без достатньої правової підстави і його наявність позбавляє позивачку отримати у власність або користування земельну ділянку, а тому позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 209, 212-215, 226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до Очаківської міської ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю задовольнити повністю.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 18 березня 1993 року на підставі рішення Очаківської міської ради народних депутатів № 147 від 29 квітня 1971на імя ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 583 м2 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Космонавтів, 18, для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою хоча б одного з відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачами в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з загальним порядком оскарження рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: