Справа № 143/1191/15-ц Провадження № 22-ц/772/1423/2016Головуючий в суді першої інстанції Бойко А. В.
Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Вавшка В.С., Чуприни В.О.,

за участю секретаря Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на її користь коштів в сумі 2300 доларів США.

Позовні вимоги вона мотивувала тим, що в середині липня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до неї, зателефонувавши їй в Москву, де вона перебувала на заробітках, з проханням позичити їй кошти в сумі 2300 доларів США для погашення кредиту, який вона брала в банку на придбання автомобіля.

Протягом з 24.07.2012 року по 23.07.2013 року вона перерахувала вказану суму періодичними щомісячними платежами в системі «Юністрім».

В лютому 2014 року вона звернулась до ОСОБА_3 з питанням про повернення боргу, однак остання почала її уникати. В зв'язку з цим вона змушена була звернутись в суд з позовом.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено, але з таким вирішенням справи не погодилась ОСОБА_2 і оскаржила рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вона посилається на те, що суд при вирішенні справи дійшов висновків, які не відповідають встановленим по справі обставинам та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою письмові докази (банківські перекази) про перерахування ОСОБА_2 відповідачці коштів в загальній сумі 2300 доларів США, що підтверджує існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правовідносин, які виникають із договору позики. На переконання позивачки існування цього договору, підтверджується і тим, що ОСОБА_3 визнала факт отримання нею цих коштів.

Посилаючись на положення частини 1-ї та 2-ї статті 207 ЦК України, ОСОБА_2 вважає, що між нею і відповідачкою має місце письмово укладений договір позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на суб'єктивних висновках, які не відповідають встановленим по справі на обставинам. Наявні по справі докази не доводять, що між сторонами у даній справі мав місце договір позики.

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона не могла давати пояснень в суді, оскільки не приймала участі в розгляді справи, не відповідають дійсності. Так як, 27.10.2015 року вона приймала участь у розгляді справи і давала пояснення з приводу заявленого нею позову (а. с. 43).

Встановлено, що ОСОБА_2 протягом року, а саме з 24.07.2012 року по 23.07.2013 року через платіжну систему «Юністрім» перерахувала ОСОБА_3 2300 доларів США. Цей факт не заперечувався і самою ОСОБА_3

Суд першої інстанції, відмовляючи в їх стягненні, виходив із того, що ОСОБА_2 не довела обставин, які б вказували на те, що між нею та відповідачкою мав місце договір позики, в рамках якого вказані кошти були перераховані ОСОБА_3 як позичальнику.

Спростовуючи такі висновки суду, ОСОБА_2 посилається на те, що залишені поза увагою надані нею документи про валютні перекази, здійснені нею на ім'я ОСОБА_3, які підтверджують укладення між ними договору позики.

Проте з такими твердженнями погодитись не можна, зважаючи на такі обставини.

Аналіз положень частини 2-ї статті 1047 ЦК України у поєднанні з положеннями частини 1-ї статті 207 ЦК України не дає підстав вважати, що письмові документи про передачу коштів кредитором боржнику доводять про існування між ними договору позики, якщо із змісту цих документів не вбачається, що вони пов'язані з реалізацією положень договору позики.

Отже, надані позивачкою документи про валютні перекази за відсутності інших доказів не доводять того, що нею було перераховано 2300 доларів США в рамках договору позики, укладеного між нею та ОСОБА_3

Встановлені по справі обставини, не вказують на існування між сторонами по справі правовідносин, які виникли із договору позики.

Так, із наявної в матеріалах справи постанови про закриття кримінального провадження від 12.02.2016 року вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мала місце усна домовленість, за умовами якої ОСОБА_2 надавала Бойко Н.В кошти на погашення банківського кредиту, отриманого на придбання автомобіля «Ланос», а та в свою чергу передала автомобіль у фактичне користування ОСОБА_2 і зобов'язувалась його переоформити після повної виплати кредиту (а. с. 69).

Існування цих домовленостей підтверджено самою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ході досудового розслідування.

Домовленості щодо фактичного використання автомобіля ОСОБА_3 позивачкою збігаються з поясненнями свідка ОСОБА_4, яка також підтвердила, що використовуючи цей автомобіль, ОСОБА_2 вчинила дорожньо-транспортну пригоду. Спір між сторонами по справі виник з приводу невиконання цих домовленостей, які за своєю правовою природою є відмінними від договору позики.

А тому за наведених обставин, суд першої інстанції цілком обгрунтовано відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позову про стягнення позики, ініційованого за правилами статей 1046-1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутись до суду за захистом порушених прав у спосіб, який би відповідав характеру спірних правовідносин між нею та ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: