АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2084/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1468/К/16 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 липня 2013 року під час виконання трудових обовязків гірника очисного забою дільниці №7 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», в результаті обвалення та обрушення ґрунту, породи, він отримав виробничу травму, у звязку із чим висновком МСЕК від 22.10.2013 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності по трудовому каліцтву у розмірі 65% та другу групу інвалідності, з 22.10.2013 року по 01.11.2014 року, з датою переогляду 10.10.2014 року. При повторному огляді висновком МСЕК від 13.10.2015 року у позивача встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60% та третя група інвалідності, з 01.11.2015 року по 01.11.2016 року, з датою переогляду 10.10.2016 року.

Позивач вважає, що у звязку з отриманою виробничою травмою, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 198432 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог.

Зокрема, на думку апелянта, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також, представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» посилається на те, позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним виробничої травми. Так актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 та актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 встановлено, що винним у настанні нещасного випадку є сам ОСОБА_4

Також, на думку апелянта, судом не враховано, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем.

Представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» вказує, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ.

На думку представника відповідача, обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя, зокрема на медикаментозне лікування, покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ст.233 КЗпП України та розяснень викладених у п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4, термін позовної давності у разі заподіяння працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, становить три місяці.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 31 січня 2005 року по 04 листопада 2013 року працював на різних посадах на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с.6-9)

Під час виконання трудових обовязків 04.07.2013 року з ОСОБА_4стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав виробничу травму з діагнозом: відкритий оскільчатий перелом правої гомілки, забійні рани правого передпліччя, саднини обличчя, саднини грудної клітини праворуч. (а.с.24)

Згідно з ОСОБА_1 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 19-71 від 08.07.2013 року (а.с.12-17) та ОСОБА_1 форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 08.07.2013 року (а.с.9-11), вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_4, встановлено невиконання вимог інструкції з охорони праці; невиконання посадових обовязків. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці ОСОБА_4 гірник очисного забою, ОСОБА_5 гірничий майстер.

Висновком МСЕК від 22.10.2013 року (а.с.7) позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності по трудовому каліцтву у розмірі 65% та другу групу інвалідності, з 22.10.2013 року по 01.11.2014 року, з датою переогляду 10.10.2014 року. При повторному огляді висновком МСЕК від 13.10.2015 року у ОСОБА_4 встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60% та третя група інвалідності, з 01.11.2015 року по 01.11.2016 року, з датою переогляду 10.10.2016 року. (а.с.8)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що у звязку з отриманою виробничою травмою та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173 КЗпП України, ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманою ним на виробництві травмою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1105-XIV завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до підп. «Є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції від 22.07.2005 року, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 22.07.2005 року, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав виробничу травму.

Тому посилання представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя, зокрема на медикаментозне лікування, покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, підтверджується матеріалами справи, а саме: актами форми Н-5 і Н-1 від 08 липня 2015 року (а.с.9-11, 12-17), якими встановлено, що особою, дія чи бездіяльність якої призвели до нещасного випадку, окрім ОСОБА_4, є ОСОБА_5 гірничий майстер дільниці №7 шахти «Родина» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який не забезпечив безпечну організацію робіт у зміні та виконання підлеглими правил і норм з охорони праці.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про порушення керівництвом підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним виробничої травми не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини настання нещасного випадку та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені ОСОБА_1 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 19-71 від 08.07.2013 року (а.с.12-17) та ОСОБА_1 форми Н-5 про розслідування нещасного випадку від 08.07.2013 року (а.с.9-11), складеного комісією з розслідування вказаного нещасного випадку та затвердженого директором з охорони праці ПАТ «Кривбасзалізрудком», які міститься у матеріалах справи та є дійсними.

Наявність у діях позивача ОСОБА_4 порушень вимог інструкцій з охорони праці не впливає на його право на відшкодування завданої йому моральної шкоди у звязку з отриманим трудовим каліцтвом, яке виникло внаслідок незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, а має враховувати під час визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди спричиненої позивача, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Так, позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування та потребує його продовження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє,так як матеріали справи містять докази щодо спричинення позивачеві ОСОБА_4 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманої ОСОБА_4 професійної травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Також, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що судом також не враховано, що відповідно до ст.233 КЗпП України та розяснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4, термін позовної давності у разі заподіяння працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, становить три місяці, оскільки вони суперечать положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, які встановлюють, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду, на підставі ст.308 ЦПК України, має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_6