АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц//791/747/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1О
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Іванової О.М

ОСОБА_2

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року, ухвалене в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору про передачу прав за договором іпотеки недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 06.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2102/0608/71-10, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 53700 тис. доларів США зі сплатою 11,90 % річних та кінцевим терміном повернення до 06 червня 2033 року, а остання зобовязалася повернути наданий кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором 06 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру №15 будинок №7, яка розташована по вул. Дзержинського у місті Херсоні.

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведобанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору клієнт(ТОВ ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, згідно документації.

Посилаючись на вищевикладене та невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором, в результаті чого станом на 01.11.2013 рік має прострочену заборгованість за кредитом 53163 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 424931,86 грн.; по відсотках 19626,81 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 156877,09 грн., пені в розмірі 39654,958 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 316962,08 грн., всього 898771,03 грн., а також на право банку на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор просило суд з урахуванням уточнених позовних вимог в рахунок боргу за кредитним договором в сумі 656177,42 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки ? двокімнатну квартиру №15 в будинку №7, яка розташована по вулиці Джержинського у місті Херсоні та належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна; стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 грн.

В ході розгляду справи представник відповідача, ОСОБА_6 подав зустрічну позовну заяву в якій просив визнати частково недійсним договір, укладений між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в частині передачі прав за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк» від 06.06.2008 року, посилаючись на те, що ТОВ ФК «Вектор Плюс» не мав прав на укладення договору з ТОВ «Кредитні ініціативи» про передачу прав за іпотечним договором, оскільки не набув у встановленому законом порядку права, які передавав за вказаним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.04.2014 року позов задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатної квартири №15 в будинку №7, який розташований по вулиці Дзержинського у місті Херсоні, що належить ОСОБА_4 на праві власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2102/0608/71-101 від 06.06.2008 року, яка станом на 01.11.2013 року складає 656177,42 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадій оцінки майна. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7, який представляє інтереси ОСОБА_4 за довіреністю від 04.07.2016 року доводи поданої апеляційної скарги підтримав з підстав зазначених в скарзі, просив скаргу задовольнити. Пояснив, що у позивача відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в 2012 році банк списав кредитну заборгованість за рахунок резерву. Крім того, надав суду заяву, в якій просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Представник позивача, ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду доводів апеляційної скарги не визнав, просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковій зміні з наступних підстав.

Судом встановлено , що 06 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2102/0608/71-101, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 53700,00 тис. доларів США зі сплатою 11,90 % річних та кінцевим терміном повернення до 06 червня 2033 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором того ж дня між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку двокімнатну квартиру №15 в будинку №7, який розташований по вулиці Дзержинського у місті Херсоні, що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу посвідченого ОСОБА_9, нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 06.06.2008 року за реєстровим №1528.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу№15, відповідно до умов якого банк відступив фактору (ТОВ ФК «Вектор Плюс») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право на вимогу якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, який укладено з відповідачем (а.с.23-29).

Відповідно до п.2.1 зазначеного договору після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників.

На виконання пункту 23 договору факторингу від 28.11.2012 року, в якому сторони договору факторингу погодили, що перехід від банку до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається одночасно з переходом прав вимоги заборгованості у момент укладення договору щодо відступлення права вимоги за договором забезпечення у розрахункову дату, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами в тому числі і за іпотечним договором від 06.06.2008 року з позичальником ОСОБА_4 (а.с75-79).

Згідно додатку 1Б до договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року ТОВ ФК «Вектор Плюс» передано банком кредитну заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором в загальній сумі 97200.75 тис. дол. США.

Того ж дня між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечним договором від 06.06.2008 року, позичальник ОСОБА_4

Відповідно до п.2.1,2.2 договору клієнт (ТОВ ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржником, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.

ОСОБА_4 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість з погашення кредиту, яка станом на 01.11.2013 рік складала за кредитом 53163,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 424931,86 грн.; по відсотках 19626,81 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 156877,09 грн.; по пені за період з 01.12.2012 року по 01.11.2013 рік в сумі 9304.20 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату сплати становить 74368 грн.47 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції, правомірно виходив з того, що відповідачем ОСОБА_4 порушено умови кредитного договору від 06.06.2008 року № 2102/0608/71-101, внаслідок чого виникла заборгованість в загальній сумі 656177 грн.42 коп. Оскільки виконання основного зобовязання за даним кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 06.06.2008 року, суд дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості на користь позивача, як нового іпотекодержателя, оскільки згідно з умовами укладеного 28.11.2012 року між ТОВ факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про передачу прав за іпотечним договором та договору факторингу, права кредитодавця та нового іпотеко держателя за укладеним банком з ОСОБА_4 кредитним і іпотечним договорами переходять до позивача з моменту підписання та нотаріального посвідчення зазначених договорів.

Крім того, суд першої інстанції вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору про передачу прав за іпотечним договором недійсним дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог у звязку відсутність правових підстав для цього.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що її не було повідомлено про укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки такі порушення положень закону відбулися після його укладення, а підставою визнання договору недійсним є недодержання вимог закону саме в момент його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитодавця у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст.24 Закону України «Про іпотеку».

Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотеко держателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України, а тому посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на недотримання позивачем вимог ст.35 ЗУ «Про іпотеку». не заслуговують на увагу.

Надана представником відповідача, ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду заява про застосування строків позовної давності не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки така заява не надавалась в суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріальні вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції не приймаються та не розглядаються апеляційним судом.

Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, оскільки банком вказана заборгованість списана відхиляються, оскільки списання безнадійної заборгованості за кредитним договором та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Разом з тим, суд першої інстанції прийнявши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не зазначив його початкову ціну для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна суперечить вимогам статтей 39 та 43 Закону України «про іпотеку».

До такої правової позиції дійшла судова палата у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-1239цс16 від 08 червня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

В судовому засіданні апеляційного суду представники сторін погодили початкову ціну продажу предмета іпотеки в розмірі 289545,00 грн., що відповідає ціні предмета іпотеки визначеній в іпотечному договорі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки підлягає зміні, із зазначенням початкової ціни в сумі 289545,00 грн.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки змінити, зазначивши початкову ціну предмету іпотеки в сумі 289545,00 грн, але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: О.М ОСОБА_2

І.П Іванова

/