Справа №442/3367/16-ц
Провадження №2/442/1286/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 липня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коваля Р.Г.,

при секретарі Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1»яни Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що 20 листопада 2010 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі РАЦСу м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області, актовий запис за №557.

В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що від даного шлюбу у них народилася двоє дітей: 09.08.2011 року ОСОБА_3 та 30 червня 2013 року ОСОБА_4, як проживають з відповідачем.

Вказує на те, що з самого спочатку вони не змогли створити міцної сім»ї. На даний час вона і відповідач мають стосунки з іншими особами, з якими бажають створити сім»ї.

Вказує на те, що виховує трьох дітей від попереднього шлюбу, а відповідач фактично займається вихованням їхній спільних дітей, забезпечує їх усім необхідним.

В зв»язку з цим вона дійшла до висновку, що сім»я їхня існує лише формально, стосунки зберегти неможливо, так як вони стали чужими людьми.

Позивач в судове засідання не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги збільшила та просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з відповідачем, їхнім батьком.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи, про що не заперечила позивач.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що сім'я «Бойко» остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення.

Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

За таких обставин суд вважає, що позивачем надано суду доказів, які свідчать про те, що їх із відповідачем подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим. Відтак, позов є підставним та підлягає до задоволення.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю.

Як встановлено судом, позивач не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей разом з батьком. оскільки батько дітей створює для них необхідні матеріально-побутові умови, які відповідають вимогам для виховання і проживання дітей, дбає про їх психічне та фізичне здоров'я, духовний і розумовий розвиток.

Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципами максимального забезпечення прав та інтересів дитини, суд вважає, що визначення місця проживання дітей разом з батьком буде в повній мірі сприяти розвитку та їх інтересам.

При таких обставинах, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, з врахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, суд вважає, за необхідне розяснити сторонам, що мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленостей з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215. 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1»яною Володимирівною та ОСОБА_2, укладений 20 листопада 2010 року в відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис за №557.

Сторони не заявили клопотань про зміну прізвищ.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 30 червня 2013 року з батьком ОСОБА_2.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити відділу РАЦСу м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області для реєстрації факту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Р.Г.Коваль