АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1253/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «АгроРось» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «АгроРось» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

27 січня 2016 р. ОСОБА_6 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та витребувати її з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,57 га, що розташована в адміністративних межах с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області, на підставі державного акта про право власності серії І-ЧР № 022084 від 20.08.2001 р.

В жовтні 2013 р. на адресу позивача від відповідача надійшло поштове відправлення, в якому містився договір оренди земельної ділянки №62, нібито укладений між ним та відповідачем.

Згідно вказаного договору ОСОБА_6 надає СТОВ «Агрофірма «АгроРось» в користування земельну ділянку площею 2,57 га для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради строком на 20 років.

Дата укладення в договорі, надісланому відповідачем, не значилась. Натомість, договір оренди був зареєстрований у Звенигородському районному відділі ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 червня 2010 р. № 62.

Позивач не укладав договір оренди земельної ділянки з відповідачем та не підписував його, про що свідчить також висновок експерта №1/2 від 18 січня 2016 р. Черкаського НДЕКЦ.

Крім того, в договорі відсутній підпис зі сторони відповідача, а також відсутні та не підписувались позивачем документи, які вказані невідємною частиною договору, а саме: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди.

Навесні 2015 р. він звернувся до власника СТОВ «Агрофірма «АгроРось» ОСОБА_7 з вимогою припинити самовільне зайняття земельної ділянки, однак відповідач не припинив порушення його прав, а тому він змушений звернутися до суду.

22 лютого 2016 р. позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив визнати типовий договір оренди землі № 62, укладений між ним та СТОВ «Агрофірма «АгроРось», недійсним з підстав невідповідності його вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та скасувати його державну реєстрацію; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та витребувати з незаконного володіння СТОВ «Агрофірма «АгроРось» земельну ділянку, яка належить позивачу.

При цьому позивач вказав, що у спірному договорі, окрім іншого, відсутні наступні істотні умови: відповідальність сторін (не визначено розмір відповідальності за порушення строків орендної плати); не визначено, яка із сторін несе ризик випадкового знищення чи пошкодження майна; не визначено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Проте не зважаючи на вказані порушення імперативних приписів закону щодо наявності істотних умов в договорі оренди землі, оспорюваний договір було зареєстровано.

Рішенням Звенигородського районного суду від 01 квітня 2016 р. позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним типовий договір оренди землі № 62, укладений між ОСОБА_6 та СТОВ «Агрофірма «АгроРось» та скасовано його державну реєстрацію у Звенигородському районному відділі ДЗК за № 62 від 01 червня 2010 р.

Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом витребування з незаконного володіння СТОВ «Агрофірма «АгроРось» земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акта серії І-ЧР № 022084 від 20 серпня 2001 р., кадастровий номер :02:003:0130, та знаходиться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Стягнуто з СТОВ «Агрофірма «АгроРось» на користь ОСОБА_6 судовий збір, сплачений ним при звернені до суду в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі СТОВ «Агрофірма «АгроРось» просить скасувати рішення Звенигородського районного суду від 01 квітня 2016 р. як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та при невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити по справі нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому вказав, що подавши заяву про збільшення позовних вимог від 22 лютого 2016 р. позивачем фактично було одночасно змінено підставу та предмет позову, що не є допустимим. Крім того, суд не звернув увагу на той факт, що примірник договору оренди земельної ділянки, що знаходиться, зокрема у відповідача, містив усі необхідні реквізити та невідємні частини договору оренди, зокрема підписаний позивачем акт приймання передачі земельної ділянки. Таким чином, в спірному договорі оренди землі були наявні всі істотні умови договору, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», яка була чинною на час виникнення спірних відносин. Невідємні частини договору оренди землі, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», не є істотними умовами договору оренди.

Також зазначає, що позивачем не було надано переконливих і безспірних доказів того, що оспорюваний договір укладено без додержання вимог ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, за відсутності волевиявлення позивача, який він нібито не підписував та про існування якого йому не було відомо. В свою чергу висновок експерта в почеркознавчій експертизі не підтверджує відсутності волевиявлення позивача та не є переконливим, в розумінні ч. 1 ст. 59 ЦПК України, доказом у справі, оскільки експертом стверджувальної відповіді не надано, а лише зазначено про ймовірність виконання підписів не самим позивачем, а іншою особою. Також судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про договір оренди землі навесні 2012 р. про те, в супереч заяві про застосування строку позовної давності поданої відповідачем, не застосовано наслідків спливу зазначених строків.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що текст спірного договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії, що свідчить про відсутність його вільного волевиявлення.

Крім того, в договорі відсутні підпис посадової особи Орендаря, відсутні документи, які вказані невідємною частиною договору, а саме: план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень, (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі обєкта оренди, що, за висновками суду, свідчить про те, що сторони не досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів з приведеними висновками не погоджується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 022084 від 20 серпня 2001 р. ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 2,57 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Згідно до спірного договору оренди землі від 01 червня 2010 р., ОСОБА_6 надав у платне користування СТОВ «Агрофірма АгроРось» належну йому земельну ділянку площею 2,57 га строком на 20 років.

Пунктом 43 даного договору оренди землі, укладеного між сторонами, передбачено, що цей договір набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Невідємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі обєкта оренди, проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом.

Вказаний договір зареєстровано у Звенигородському районному відділі ДЗК 01 червня 2010 р. за № 62, що свідчить про відповідність його вимогам закону.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 просив визнати недійсним укладений між сторонами договір оренди землі від 01 червня 2010 р. з двох взаємовиключних підстав. А саме в якості однієї підстави вказав, що договір ним не підписувався (ст. ст. 203, 215 ЦК України), а в якості іншої підстави зазначив, що спірний договір не містить всіх істотних умов визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», на час його укладання, та те, що позивач не отримав додатків до договору, які є невідємною його частиною, зокрема план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень, (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі обєкта оренди, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

При цьому, первісно, позивачем в якості доказу було надано висновок експерта № 1/2 від 18.01.2015 р., проведений на підставі постанови від 29.12.2015 р. слідчого Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 03.12.2013 р., відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_6 у типовому договорі оренди землі з СТОВ «Агрофірма АгроРось», зареєстрованого в Звенигородському відділі ДЗК 01.06.2010 р., виконаний, вірогідно, не самим ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_6 виконаний, вірогідно, ОСОБА_8

Даний експертний висновок суд першої інстанції вважав належним доказом та, врахувавши пояснення позивача, допитаного в якості свідка, задовольнив позов, визнавши спірний правочин недійсним, по двох взаємовиключних підставах, зокрема як на підставі статей 203, 215 ЦК України та і на підставі ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Проте з даними висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта, докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Пленум Верховного Суду України, у своїй Постанові від 12.06.2009 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснив, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Однак, судом приведені вимоги процесуального законодавства враховані не були.

З копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 09 липня 2015 р. у кримінальному провадженні № 0000976, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.12.2013 р. вбачається, що даючи показання прокурору Звенигородської прокуратури позивач вказував на те, що договір оренди він не підписував та дізнався про його існування навесні 2012 р., коли отримав екземпляр договору. Орендну плату особисто отримував лише в липні серпні 2014 р., одноразово отримав грошовий переказ на домашню адресу в розмірі приблизно 2 300 грн., за інші роки плату за використання його земельної ділянки з його дозволу отримували інші мешканці села.

З наданих відповідачем відомостей з рахунку 6851 вбачається, що ОСОБА_6 нараховувалась орендна плата за період з 2010 по 2015 роки. Дані про отримання орендної плати позивачем в 2010-2013 роках відсутні у звязку із знищенням документації.

30 вересня 2014 р. ОСОБА_6 було надіслано поштовим переказом кошти за оренду землі в сумі 2308,87 грн. згідно видаткового касового ордеру, що визнається сторонами.

22 липня 2015 р. ОСОБА_6 отримав орендну плату в сумі 4249,33 грн., що підтверджується копіями відомості та видаткового касового ордера, та також визнається сторонами.

Колегія суддів при вирішенні спору враховує те, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР 03.12.2013 р., у якому було проведено експертизу, станом на час розгляду справи в суді, не завершене.

Відповідач з висновками експертизи, наданої позивачем, не погодився, оскільки він не містить категоричного висновку, а вказує лише на вірогідність щодо того хто підписав спірний договір.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена експертиза, яка дійсно вказує лише на вірогідність щодо підписання договору іншою особою, не є належним доказом у даній цивільній справі, а інших належних доказів, які б достовірно стверджували факт не підписання позивачем даного договору, суду надано не було, тому з даної підстави спірний договір оренди землі не може бути визнаний недійсним.

Щодо невідповідності спірного договору вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Разом з тим, як зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, в якості однієї з підстав, виходив із того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки є недійсними в силу ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки вони укладені без дотримання вимог цієї норми щодо узгодження таких істотних умов, за відсутності підпису посадової особи Орендаря, відсутності документів, які вказані невідємною частиною договору, а саме: плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень, (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акту приймання-передачі обєкта оренди, що, за висновками суду, свідчить про те, що сторони не досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», також, є підставою для визнання спірного договору недійсним.

При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивача у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також судом не з'ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивача у зв'язку з відсутністю наведених документів.

Позивач в позовній заяві, також, не зазначив яким чином порушуються його права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «Агрофірма «АгроРось» підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «АгроРось» задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «АгроРось» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :