Справа № 459/3595/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/2945/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до їх повноліття.

На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що 03.09.1994 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. 01.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, не піклується про фізичний та духовний їх розвиток, не спілкується з ними, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не позбавлений інформації щодо місця перебування дітей, йому ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з ними. При розлученні з відповідачем була усна домовленість про щомісячну сплату аліментів, однак відповідач лише у грудні 2010 року надав кошти в сумі 400 грн., іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає по даний час. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 03.11.2015 року до їх повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав оскаржила позивач ОСОБА_2 В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення в цій частині є незаконним та не обґрунтованим. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 виявив бажання спілкуватися та бачитися з дітьми лише після того, як вона звернулася в суд із даним позовом та пов»язане таке не із батьківською турботою та піклуванням про дітей, а для того, що зловживати своїми батьківськими правами, на шкоду їй та дітям, а саме, в подальшому чинити перешкоди у їх виїзді за кордон на відпочинок та навчання, а також, що найважливіше, для реалізації у майбутньому своїх прав відносно дітей. Із часу подання позову до суду і по даний час, відповідач жодних дій щодо реалізації бажання та намірів піклуватися про розвиток дітей та приймати участь у вихованні жодним чином не проявив, дані обставини в судовому засіданні підтвердила і дочка ОСОБА_5, яка була допитана в якості свідка.

Покликання відповідача на той факт, що апелянт чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, негативно налаштовує їх проти нього є надуманими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів сторонами не оскаржується і тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та представника апелянта, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1994 року. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.10.2010 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Згідно відповіді Червоноградського МУЮ відділу ДВС від 19.05.2015 року № 09-10/9391, станом на 19.05.2015 року у ВДВС Червоноградського МУЮ відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки КП «Комінтех» № 7378 від 03.09.2015 року, позивач та її діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови).

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що на обґрунтування цієї позовної вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ними, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. В той же час, судом встановлено, що відповідач має бажання бачитись та спілкуватись зі своїми дітьми, не бачився з ними, оскільки, зокрема дочка, не має бажання з ним зустрічатись. Вважає, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми з боку позивача, погодився сплачувати аліменти на утримання дітей.

Дані обставини знайшли своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини, характер поведінки позивача та відповідача, поведінку їхньої дочки, бажання відповідача приймати участь у вихованні дітей, вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині відмовити.

При цьому, суд першої інстанції з висновками якого погоджується і колегія суддів, попередив відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей. Таке вирішення спору надасть можливість відповідачеві усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах із дітьми та буде дійсно сприяти захисту інтересів дітей.

Суд першої інстанції критично оцінив поданий органом опіки та піклування витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.02.2016 року № 52 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», згідно з п. 8 якого позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є доцільним, оскільки у ньому зазначено лише те, що це рішення прийняте за результатами розгляду висновків комісії з питань захисту прав дитини.

Водночас, у матеріалах справи відсутні дані про те, чи викликалися (повідомлялися) сторони у справі на засідання комісії з питань захисту прав дитини для розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, якщо так, то хто з них взяв участь у цьому засіданні, та які пояснення ними були надані. Якщо хтось зі сторін не з'явився, то які причини їх неявки.

Ці обставини, як і пояснення представника органа опіки та піклування на обґрунтування зазначеного висновку, не вдалося з'ясувати під час судового розгляду у зв'язку з нез'явленням останньої на судове засідання та поданням нею заяви про розгляд справи за її відсутності, а жодна зі сторін не просила суд витребувати відповідні документи для їх дослідження судом.

З наданого в розпорядження суду апеляційної інстанції висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комтету Червоноградської міської ради №14 від 02.02.2016 року вбачається що дане питання розглядалось у присутності обох батьків та дітей. Відповідач визнав, що немприймає участі у вихованні дітей, однак висловив бажання допомагати дітям у майбутньому.

А відтак, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість та поспішність висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав - є вірним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки такі є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам як матеріального так і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Струс Л.Б.