АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1168/16 Головуючий 1 інст. Омельченко Н.І.
Справа № 643/6140/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності на майно, придбане в період шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 08 лютого 2013 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року.

10 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, придбаного ними під час шлюбу, і просив визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені ним судовi витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що вказана квартира була придбана 20.04.14 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, відповідно до якого квартира була передана у спільну часткову власність його дочці від першого шлюбу ОСОБА_6 - 3/4 частини квартири та ОСОБА_3 - 1/4 частина квартири, яка куплена за їх спільні з відповідачем кошти під час їх шлюбу та зареєстрована на імя ОСОБА_3 Вважав, що при поділі ? частини вказаної квартири частки його і ОСОБА_3 є рівними i складають 1/8 частину квартири кожному.

12 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ сумісного майна подружжя і просила виділити їй три дивани загальною вартістю 14 000 грн. та стягнути з ОСОБА_5 понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 243, 60 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

27 липня 2015 року ОСОБА_3 свої вимоги уточнила, просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, виділити їй три дивани вартістю 14 000 грн., пральну машину «Веко» - 4500 грн., газову плиту «Індезіт» - 4000 грн., холодильник «Норд» - 5500 грн. та стягнути з ОСОБА_5 на її користь судовi витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2989,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

30 вересня 2015 року ОСОБА_3 остаточно уточнила свій позов та просила визнати за нею право власності на 1/8 частину вищевказаної квартири в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на три дивани загальною вартістю 14 000 грн., а ОСОБА_5 просила залишити пральну машину «Веко» вартістю 4 500 грн., газову плиту «Індезіт» - 4000 грн., холодильник «Норд» - 5 500 грн. та стягнути із ОСОБА_5 на її користь судовi витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1537, 30 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., просила повернути їй як надлишково сплачений судовий збір в сумі 1 330,10 грн.

В обгрунтування позову посилалася на те, що під час шлюбу з ОСОБА_4 за сумісні кошти було придбане вищевказане побутове майно та 1/4 частина квартири, яка зареєстрована на її імя. За домовленістю з ОСОБА_5 особові рахунки з оплати комунальних послуг було оформлено на неї з часу купівлі зазначеної квартири, до кінця 2014 року вона сплачувала комунальні послуги за користування квартирою самостійно в повному обсязі, хоча i перестала проживати у квартирi, переїхавши до квартири батьків за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю сторін, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 20.04.2013 року, та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/8 частину цієї квартири. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в poзмipi 1 000 грн. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року в частині поділу ? частини квартири АДРЕСА_1 як сумісного майна подружжя, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на ? частину цієї квартири. В іншій частині зазначене рішення не оскаржує.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що її інтереси в суді були представлені неналежним представником ОСОБА_7, довіреність на імя якого вона скасувала 15 липня 2015 року. У звязку з чим вважає, що всі дії ОСОБА_7, що здійснені від її імені після 15 липня 2015 року,в тому числі й подання до суду 30 вересня 2015 року її уточнюючого позову, вчинені ОСОБА_7 без відповідних повноважень.

Посилається на те, що при оформленні договору купівлі- продажу ? частини спірної квартири вартістю 84 000 грн. нею сплачені кошти, які належать їй особисто і не є спільною сумісною власністю подружжя.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 ЦК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 08 лютого 2013 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 квітня 2013 року між продавцем ОСОБА_8 з однієї сторони та покупцями: ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_6, яка діяла за згодою свого законного представника батька ОСОБА_4 та на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 186 від 10.04.2013 року- з другої сторони, продавець ОСОБА_9 передала у власність покупцям, а останні прийняли у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_3 ? частину квартири, а ОСОБА_6 ? частини квартири, яка складається із трьох кімнат житловою площею 44,7 кв.м, загальною площею 62,5 кв.м (п.1.1).

ОСОБА_6 стверджує, що грошові кошти, за які вона купує три четвертих частини квартири, не є обєктом спільної сумісної власності та є її особистою приватною власністю, про що доведено до відома продавця нотаріусом у відповідній заяві, яка залишилася на зберігання у справах приватного нотаріуса ХМНО Харківської області ОСОБА_10 Цей договір укладається за згодою батька ОСОБА_6 ОСОБА_4, згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчена 20.04.2013 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_10 за реєстровим № 873 ( п.п. 2.5-2.6 договору).

Згідно п.2.7 вказаного договору він укладається за згодою чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено 20 квітня 2013 року приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_10 за реєстровим № 872.

При укладанні цього договору нотаріусом були розяснені сторонам договору вимоги ст.ст. 60,65,68,74 СК України.

Вказаний договір не оспорений ОСОБА_3 в установленому законом порядку, в тому числі й у звязку з тим, що сплачені нею за цим договором кошти за придбану ? частину спірної квартири є її особистими коштами.

Як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_3, поданої нею до Московського районного суду м. Харкова 08.10.2014 р. про визначення порядку користування спірною квартирою, остання як зазначала ОСОБА_3 придбана разом із чоловіком ОСОБА_4 під час їх шлюбу ( а.с. 31-37).

Як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не надано відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів на підтвердження своїх позовних вимог про придбання вказаної частини квартири за особисті кошти.

У звязку із зазначеним судом першої інстанції обґрунтовано та на підставі вимог ст.ст. 60, 65,69 СК України зроблений висновок про те, що ? частина вищевказаної квартири була придбана сторонами під час шлюбу на сумісні кошти, тому при її поділі частки в цьому майні сторін є рівними.

Як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 не надано відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів на підтвердження своїх доводів про те, що придбання вказаної частини квартири відбулося за належні їй особисті кошти.

Доводи ОСОБА_3 на те, що вона 15 липня 2015 року скасувала довіреність на імя ОСОБА_7, і у звязку з чим вважає, що всі дії ОСОБА_7, що здійснені від її імені після 15 липня 2015 року,в тому числі й подання до суду 30 вересня 2015 року її уточнюючого позову, вчинені ОСОБА_7 без відповідних повноважень, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Як пояснила ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції вона не повідомляла ні ОСОБА_7, ні суд першої інстанції про скасування 15 липня 2015 року довіреності на імя ОСОБА_7 У звязку з невиконанням ОСОБА_3 зазначених дій, всі дії її представника вважаються такими, що виконувалися за дорученням (довіреністю).

Крім того як вбачається із заяви ОСОБА_3 до Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року вона підтверджувала повноваження ОСОБА_7 як свого представника (а.с. 134).

У звязку з вищезазначеним колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ОСОБА_3 частині, що є підставою відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України для відхилення її апеляційної скарги

В іншій частині рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2015 року не переглядалося відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: