Справа № 744/167/16-ц Провадження № 22-ц/795/1036/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Гнип О. І. Доповідач - Євстафіїв О. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7 районного центру зайнятості директора ОСОБА_8, провідного фахівця ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_10, представника третьої особи Тимоновицької сільської ради сільського голови ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Семенівського районного суду від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 районного центру зайнятості, ОСОБА_10 про зміну формулювання причини звільнення, третя особа Тимоновицька сільська рада Семенівського району,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 р. представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 предявив позов до ОСОБА_7 районного центру зайнятості, у якому просив зобовязати останнього змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 у записі № 12 у її трудовій книжці з «звільнити з роботи за угодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП України» на запис про звільнення за п. 5 ст. 36 КЗпП України, у звязку з переходом на виборну посаду. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до 25.04.2006 р. ОСОБА_5 працювала у приватного підприємця ОСОБА_10, а 25.04.2006 р. її було звільнено з роботи на підставі заяви, на якій приватним підприємцем ОСОБА_10 накладено резолюцію про звільнення у звязку з обранням секретарем Тимоновицької сільської ради. На підставі цієї заяви ОСОБА_7 районний центр зайнятості зробив запис у трудовій книжці ОСОБА_5 про звільнення за угодою сторін, за ст. 36 п. 1 КЗпП України, що не відповідає резолюції роботодавця. У звязку з необранням ОСОБА_5 на новий строк її було звільнено з посади секретаря Тимоновицької сільської ради розпорядженням голови цієї ради № 10-0 від 26.11.2015 р. Позивач не досягла пенсійного віку, не має можливості повернутися на попереднє місце роботи у звязку припиненням ОСОБА_10 підприємницької діяльності і в даний час вона не працевлаштована. Тому в силу ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» ОСОБА_5 має право на збереження середньої зарплати протягом 6 місяців після звільнення з посади секретаря Тимоновицької сільської ради. Але цим правом остання не може скористатися у звязку з неправильним формулюванням причини звільнення у записі в трудовій книжці за № 12.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати дане рішення і постановити рішення про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до такого:

- посилання місцевого суду на рішення Семенівського районного суду від 05.06.2006 р. як на підставу для відмови ОСОБА_5 у позові є хибним, т.я. предметом спору у справі, по якій постановлялося це рішення, була не причина, а дата звільнення позивача з роботи. Крім того, відповідачем по тій справі був ОСОБА_10, а не ОСОБА_7 районний центр зайнятості,

- відомості трудового договір між позивачем і ОСОБА_10 від 10.10.2005 р. № 176 не є підставою для відмови у позові, т.я. ОСОБА_5 і ОСОБА_10 є юридично необізнаними, внаслідок чого статтю, на підставі якої звільнено позивача з роботи, вони у трудовому договорі вказали ту, яку їм сказали у ОСОБА_7 районному центрі зайнятості.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_10 її визнав, представник Тимоновицької сільської ради визнав апеляційну скаргу обґрунтованою, а представники ОСОБА_7 районного центру зайнятості просили її відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, формулювання причини звільнення ОСОБА_5 з роботи в оспорюваному запису у трудовій книжці залишено незмінним, у звязку з чим повторний його перегляд судом є практично неможливим, що у трудовому договорі між ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_10 конкретно вказано, що причиною її звільнення є п. 1 ст. 36 КЗпП України, що надходження заяви позивача про звільнення до приватного підприємця ОСОБА_10 у такому вигляді, у якому вона мається у копії у судовій справі, належним чином ніде не зафіксовано та що показання свідків є неоднозначними і такими, що не підкріплені ніякими іншими доказами.

Суд не встановив підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, по справі встановлено наступне.

ОСОБА_5 працювала у приватного підприємця ОСОБА_12 продавцем з 10.10.2005 р. і була звільнена ним 01.05.2006 р. за угодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що приватним підприємцем ОСОБА_12 було внесено відповідний запис до її трудової книжки за № 10, а ОСОБА_7 районним центром зайнятості - до укладеного ОСОБА_5 з приватним підприємцем ОСОБА_12 трудового договору, зареєстрованого у цьому центрі 10.10.2005 р. за № 176. Це підтверджено копіями вказаних документів (а.с. 9-10, 31).

Рішенням Семенівського районного суду від 05.06.2006 р. по справі № 2-270/2006 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_12 про виправлення запису в трудовій книжці змінено запис у трудовій книжці ОСОБА_5 в частині дати звільнення останньої з «03 травня 2006 року» на «25 квітня 2006 року». У цьому рішенні також зазначено, що формулювання причини звільнення залишити незмінним (копія даного рішення на а.с. 34).

На виконання вказаного рішення до трудової книжки ОСОБА_5 внесено відповідні виправлення, а саме внесено такі записи: № 11 про недійсність запису у цій книжці за № 10 та № 12 - про звільнення позивача з роботи 25.04.2006 р. за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Ці обставини підтверджено копією трудової книжки, про яку йдеться (а.с. 9-10).

З 25.04.2006 р. по 26.11.2015 р. ОСОБА_5 працювала секретарем Тимоновицької сільської ради і була звільнена з цієї посади за закінченням строку повноважень як така, що не переобрана на новий строк, що підтверджено копіями трудової книжки ОСОБА_5 і розпорядження вказаної ради від 26.11.2015 р. № 10-о (а.с. 9-10, 12).

26.11.2015 р. ОСОБА_5 звернулася до Тимоновицького сільського голови з заявою про збереження за нею відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» середньої зарплати на період працевлаштування, у звязку з неможливістю працевлаштування на попередньому місці роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (копія цієї заяви на а.с. 13). Розпорядженням Тимоновицького сільського голови від 26.11.2015 р. (його копія на а.с. 14) ухвалено здійснити забезпечення за ОСОБА_5 на період її працевлаштування, але не більше 6 місяців, середньої заробітної плати, яку вона одержувала на посаді секретаря Тимоновицької сільської ради. Розпорядженням цієї ради від 12.02.2016 р. № 05 (його копія на а.с. 15) скасовано розпорядження цієї ж ради від 26.11.2015 р. та зобовязано ОСОБА_5 повернути отримані кошти, які остання повернула по квитанції № 207 від 12.02.2016 р. філії «Чернігівське облуправління «Ощадбанк» ТВБВ № 10024/103 (копія даної квитанції на а.с. 17).

Згідно з копією довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21475118 від 30.11.2015 р., станом на 30.11.2015 р. у цьому реєстрі відсутні відомості про ОСОБА_10 (а.с. 16). Останній апеляційному суду пояснив, що він припинив приватнопідприємницьку діяльність, у звязку з чим у даний час він не має статусу фізичної особи-підприємця.

Згідно з повідомленням Комунальної установи «Районний трудовий архів» ОСОБА_7 районної ради від 10.05.2016 р. № 07-03/541, документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 до установи не надходили і вона не має інформації про звільнення 25.04.2006 р. ОСОБА_5 (а.с. 101). ОСОБА_10 вірність цього повідомлення підтвердив апеляційному суду і пояснив, що облікові документи осіб, які в нього працювали за трудовим договором, не збереглися.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

За змістом ст. 21 і ч. 3 ст. 235 КЗпП України, а також пп. 6-9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, який затверджено наказом Мінпраці України від 08.06.2001 р. № 260 (зареєстрований у Мінюсті України 27.06.2001 р. за № 554/5745) у їх сукупності, ОСОБА_7 районний центр зайнятості може змінити у трудовому договорі між працівником і фізичною особою формулювання причини звільнення працівника з роботи лише у разі зміни її роботодавцем.

Оскільки ОСОБА_10 на цей час не має статусу фізичної особи-підприємця, то він не може змінити формулювання причини звільнення позивача з посади продавця, яке мало місце 25.04.2006 р. Такі повноваження він в силу ст. 51 ЦК України втратив з моменту припинення підприємницької діяльності.

З викладеного випливає, що можливість змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 у записі № 12 у її трудовій книжці з «звільнити з роботи за угодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП України» на запис про звільнення за п. 5 ст. 36 КЗпП України, у звязку з переходом на виборну посаду, втрачена. Таким чином, суд не може зобовязати ні ОСОБА_7 районний центр зайнятості, ні ОСОБА_10 змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 з посади продавця приватного підприємця ОСОБА_10, яке мало місце 25.04.2006 р.

Вирішуючи справу, апеляційний суд враховує й таке. Згідно з описовою частиною рішення Семенівського районного суду від 05.06.2006 р. по справі № 2-270/2006, ОСОБА_5 на обґрунтування своїх вимог посилалася на наказ про звільнення її приватним підприємцем ОСОБА_10 з роботи. На запитання апеляційного суду, яка причина звільнення з роботи зазначалася у цьому наказі, позивач відповіла, що згідно з цим наказом її звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Виходячи з цього і з того, що оригінали облікових документів працівників у ОСОБА_10 не збереглися, є вірним висновок суду про те, що надходження до приватного підприємця ОСОБА_10 заяви позивача про звільнення у такому вигляді, в якому вона мається у копії у судовій справі, належним чином ніде не зафіксовано. Тому копія цієї заяви (а.с. 11) є недопустимим доказом по цій справі.

Отож підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Семенівського районного суду від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: