Номер провадження: 22-ц/785/4790/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Міхеіла Ніколозовича, третя особа: Одеська обласна державна адміністрація про захист честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2016 року,

встановила:

14.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.11.2015 року в ефірі програми «Час. Підсумки дня» на 5 каналі ОСОБА_3 заявив наступне: «Директор нашого «Энергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана. Они завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе в россиянами. (ОСОБА_4) сидит под портретом ОСОБА_5. Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов и это делает вместе с россиянами. ОСОБА_5 при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет».

Крім того, 01.12.2015 року на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті, поширеній у мережі Інтернет, відповідач зазначив: «Недашковского пусть заберет, который возглавляет Энергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины».

Позивач зазначає, що вищенаведена інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, у зв`язку з чим підлягає спростуванню.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши у прохальній частині позову, яку саме інформацію необхідно спростувати, що фактично є редакційною зміною першого пункту прохальної частини позовної заяви в первісній редакції.

Стосовно другого пункту прохальної частини позовної заяви, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року позивачу був наданий строк для усунення недоліків, оскільки зазначена вимога не визначала способи спростування розповсюдженої інформації.

На виконання вказаної ухвали суду, позивач 01.04.2016 року звернувся до суду із заявою про виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року, в якій просив спростувати інформацію, розповсюджену в ефірі програми «Час. Підсумки дня» шляхом звернення до 5 каналу, замовлення ефірного часу та його оплати. Інформацію, озвучену відповідачем на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті та поширену в мережі Інтернет на відеохостингу «Ютюб», шляхом розміщення відеозвернення, із зазначенням, що розповсюджена 01.12.2015 року інформація є недостовірною.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не вірно досліджені докази по справі, оскільки взято до уваги матеріали, що не можуть свідчити про достовірність інформації, поширеної відповідачем, чим порушено ч.2 ст. 59 ЦПК України щодо допустимості доказів. Крім того зазначив, що районний суд неповно встановив обставини, яки мають значення для справи, оскільки аналізував кожне речення окремо від контексту заяв відповідача, що носить виключно негативний характер. Також ОСОБА_2 вказує, що інформація, поширена відповідачем, порушує честь і гідність позивача, оскільки останній висвітлюється в очах оточуючих як особа, що бере участь в махінаціях з росіянами, є співучасником у викраденні грошових коштів у державного підприємства, є корумпованим та наносить збитки державі, що не відповідає загальноприйнятим уявленням про мораль, своїми висловлюваннями відповідач поставив під сумнів патріотичність позивача і фактично звинуватив останнього у корупції, чим завдав шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є президентом ДП «Енергоатом» з 06.03.2014 року згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 року № 124-р (а.с.13), Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 22 від 06.03.2014 року (а.с.14), Наказом ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 06.03.2014 року (а.с.15).

24.11.2015 року в ефірі програми «Час. Підсумки дня» на 5 каналі Міхеїл ОСОБА_3 заявив наступне: «Директор нашего «Энергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана. Они завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе в россиянами. (ОСОБА_4) сидит под портретом ОСОБА_5. Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов и это делает вместе с россиянами. ОСОБА_5 при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет».

Крім того, 01.12.2015 року на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті, поширеній у мережі Інтернет, відповідач зазначив: «Недашковского пусть заберет, который возглавляет Энергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины».

Факт розповсюдження зазначеної інформації був визнаний представником відповідача, є загальновідомим, відповідні матеріали розміщено на відеохостингу «Ютюб».

Вважаючи обставини розповсюдження вказаної інформації доведеними та відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частина 3 вказаної статті в редакції до 27.03.2016 року містила положення про те, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, ці правовідносини передбачали презумпцію добропорядності. Проте Законом України № 1170-VII від 27.03.2014 частину третю статті 277 ЦК України було виключено.

Таким чином, обовязок доведення недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до ст. 60 ЦПК України зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Районний суд зазначив, що попри це позивач не надав жодного доказу недостовірності розповсюдженої відповідачем інформації. До позовної заяви взагалі не було додано жодного документу, окрім документів, які підтверджують факт перебування позивача на зазначеній посаді.

Разом із тим, представник відповідача надав низку доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої стосовно позивача негативної інформації. Так, відповідно до оприлюдненого 10.06.2015 року Службою безпеки України повідомлення, було виявлено факти системних порушень і зловживань при закупівлі уранового концентрату службовими особами двох державних підприємств ядерно-енергетичної та атомно-промислової сфери. Зокрема, зазначається, що в рамках довгострокового договору між ДП «Енергоатом» та ДП «Східний гірнично-комбінат» передбачалося постачання уранового концентрату для потреб енергетичного комплексу держави за рахунок власних потужностей комбінату.

Крім того, на підтвердження достовірності розповсюдженої інформації, представник відповідача посилався на результати журналістського розслідування (автори С. Мусаєва-Боровик та ОСОБА_6) під заголовком «Ядерне збагачення ОСОБА_7» від 09.11.2015 року, інтернет-видання «Українська правда»; матеріали «Корупційний спрут «Народного фронту» (автор ОСОБА_8»), публікацію від 26.01.2016 року, розміщену в інтернет-виданні «Українська-правда» під назвою «Схема Яценюка-Мартиненка на урані: кузен Жванії володіє фірмою-прокладкою».

Наведені вище матеріали журналістських розслідувань, повідомлення прес-служби СБУ, дійсно, містять інформацію про службову діяльність посадових осіб ДП «Енергоатом», тому з огляду на відсутність будь-яких доказів, що спростовують недостовірність розповсюдженої відповідачем інформації, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є недоведеними, а в позові необхідно відмовити через його необґрунтованість.

Крім того, районний суд зазначив, що позивачем не обґрунтовано, яким саме чином висловлювання відповідача порушують його немайнові права, чи це є порушенням честі, гідності чи ділової репутації.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції представникам позивача, в порядку ст. 10 ЦПК України, було розяснено право на заявлення клопотання про призначення судової лінгвістичної експертизи для вирішення питання про те, чи має вказана інформація негативний характер. Проте від реалізації цього права представники позивача відмовилися та більш того, заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення експертизи, на вирішення якої останній просив поставити питання, чи є вказані вислови фактичними твердженнями або оціночними судженнями.

Аналізуючи зміст інформації, яку позивач вважав недостовірною, районний суд дійшов до наступних висновків.

Аналізуючи перше речення вказаної промови: «Директор нашего «Энергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана», районний суд зазначив, що перше речення містить інформацію про участь позивача у махінаціях. Разом із тим, латинське за своїм походженням слово «махінація», окрім негативної конотації, має й інші значення. Так, наприклад, згідно зі словником іноземних слів ОСОБА_9, 1907 року видання, під махінацією розуміється майстерна постановка обставин, для досягнення своєї мети. Варіативність застосування вказаного слова не дає змоги встановити, чи є вказана інформація негативною.

Друге та третє речення вказаної промови: «ОСОБА_4 завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе с россиянами. (ОСОБА_4) сидит под портретом ОСОБА_5», взагалі не містить інформації, що може бути кваліфікована як негативна.

Разом із тим, аналізуючи наступні висловлювання: «Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов», суд, констатував, що вказана інформація є негативною, є фактичним твердженням, оскільки містить однозначний висновок про факт спричинення збитків державі Україна.

Речення «ОСОБА_5 при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет» не містить фактичних тверджень, натомість містить оціночні судженнями, які не можуть бути предметом спростування.

Суд першої інстанції констатував, що позивачем застосована гіпербола у вислові «ОСОБА_5 при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается» та алегорія у вислові «Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет».

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналізуючи висловлювання відповідача, що мали місце 01.12.2015 року на прес-конференції: «Недашковского пусть заберет, который возглавляет Энергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины», районний суд зазначає, що вказані висловлювання не містять фактичних тверджень негативного характеру. Так, відповідач зазначає, що з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було вкрадено грошові кошти. Зазначене висловлювання не містить однозначне твердження про те, що вказані грошові кошти були вкрадені саме позивачем. Інше речення не містить зазначення прізвища, імя та по-батькові відповідача, а також не визначає посаду особи, яка брала участь у таких діях.

За таких обставин районний суд дійшов висновку, що висловлювання відповідача, зроблені ним 01.12.2015 року, не містять недостовірну інформацію негативного характеру відносно позивача, а отже, зазначена інформація не підлягає спростуванню.

Вирішуючи питання, чи підлягає спростування висловлювання: «Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов», суд першої інстанції зазначав, що дійсно ця інформація є негативною, однак доказів її недостовірності суду не надано.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, від 12 лютого 2004 року вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_10 Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Суд зазначав, що з огляду на положення вищезазначених міжнародно-правових актів та відповідно до прецедентної практики Європейського суду, а саме рішень «Лінгенс проти Австрії», «Бусуйок проти Молдови», позивач є публічною особою, а тому суд, враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача відносно приватного життя позивача, не вбачає наявність підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація підлягає спростуванню, а позовна заява - задоволенню.

Таким чином, на підставі викладеного, районний суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову, у тому числі у звязку з його безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не вірно досліджені докази по справі, оскільки взято до уваги матеріали, що не можуть свідчити про достовірність інформації, поширеної відповідачем, чим порушено ч.2 ст. 59 ЦПК України щодо допустимості доказів, не обґрунтовані, оскільки в контексті Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року вони є допустимими доказами в даних спірних правовідносинах.

Крім того, як вже було зазначено, обовязок доведення недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до ст. 60 ЦПК України зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Жодних нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_4