Справа №333/2778/16-ц
Провадження №2/333/1849/16
рішення

Іменем України

08 листопада 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/2778/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 26.02.2012 року померла її мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка в цілому була сумісним майном батьків. Спадкоємцями за законом були позивачка ОСОБА_1 і відповідач, чоловік померлої, ОСОБА_3 Оскільки відповідач був зареєстрований і фактично проживав у спірній квартирі, то він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 Позивач вказувала, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавала, враховуючи те, що батько (відповідач) завіряв її в тому, що квартира і так буде переоформлена на неї. Оскільки взаємовідносини з батьком у позивача не склались, остання 06.05.2016 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої 26.02.2012 року.

У судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Відповідач і його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд застосувати принцип спливу строків позовної давності і у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін і їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії І-ЖС, № 356345, виданого 05 травня 2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_5 (спадкодавець) померла 26.02.2012 року (а.с.4).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 05.05.2016 року № 0, ОСОБА_5 була зареєстрована у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.6).

За змістом наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження від 30.01.1973 року, серії І-ЖС, № 360715, ОСОБА_6 (позивач у цій справі) є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Згідно з свідоцтвом про одруження від 16.07.2004 року серії 1-ЖС № 114671, ОСОБА_6 після одруження змінила своє прізвище з «Кириченко» на «Сарана» (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_5 (спадкодавцем) за адресою АДРЕСА_2, постійно проживав її чоловік ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2016 року № 01/03-1324, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Згідно з відомостями, що містяться в паспорті громадянина України серії СМ №841791, виданим Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області від 07.06.2005 року на імя ОСОБА_7 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2016 року №01/03-1324, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 станом на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем (ОСОБА_3М.) за адресою: АДРЕСА_3, не проживала (а.с.9, 76).

06.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 26.02.2012 року ОСОБА_5 (а.с.66).

23.05.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області винесено постанову за вих. №45/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Із змісту вказаної вище постанови вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було неподання останньою заяви про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України (а.с.10).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона познайомилася з позивачем у 2013 році. Приводом до знайомства було спільне лікування дітей. Їй відомо, зі слів позивача, про взаємовідносини останньої з її батьком ОСОБА_3 Позивачка розповідала їй, що вона не подавала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у звязку із тим, що у неї з ОСОБА_3 спочатку були гарні взаємовідносини і він обіцяв залишити квартиру її синові своєму онуку. Однак, у 2015 році позивачка почала отримувати від ОСОБА_3 СМС-повідомлення з погрозами викинути її на вулицю і залишити без квартири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він одружений із позивачкою з 2004 року, вони мають спільну дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за станом здоровя знаходиться на обліку у лікаря-психіатра. Щодо взаємовідносин позивачки з батьком пояснив, що спочатку у них були гарні доброзичливі відносини, мови про написання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не велося, адже батько неодноразово заявляв, що квартири залишиться його дочці позивачці і її синові. Але згодом приблизно у 2015 році взаємовідносини погіршилися. Також свідок зазначив, що ще однією з причин не подання у належний строк заяви до нотаріальної контори була відсутність грошей і вільного часу, адже лікування сина потребувало значних матеріальних коштів і часу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що починаючи з 2012 року час від часу вона допомагає позивачу доглядати за її дитиною, коли остання хворіла або заходилася на роботі. Також свідок повідомила, що неодноразово чула як позивачка спілкується з батьком ОСОБА_3 по телефону і запитує у нього щодо доцільності подання нею заяви до нотаріальної контори. На що ОСОБА_3 заспокоював і казав, що ніякої заяви подавати не потрібно, адже все одно все залишиться їй і її сину.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом.

Згідно зі ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3).

За приписами ч.ч.1, 2 ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 Цивільного кодексу України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, за змістом вказаних норм поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позивачка в ході розгляду цієї справи вказувала, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини після померлої 26.02.2012 року ОСОБА_5 було те, що її батько ОСОБА_3 переконував в тому, що спірна квартира після його смерті буде залишена останнім своєму онуку ОСОБА_11 (сину позивачки). На підтвердження цього, як вказувала позивачка, батько зареєстрував її та її неповнолітнього сина у спірній квартирі. Разом з тим, вже у травні 2016 року відповідач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Також, в якості поважності причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 вказувала на захворювання її сина, ОСОБА_11, його лікування, відсутність коштів на оплату послуг нотаріуса та знаходження у відпустці по догляду за дитиною. В якості доказів вище зазначеного, позивачем до матеріалів цієї справи додано лист від 12.08.2016 року №3288-дпдв за підписом головного лікаря Комунальної установи «Обласної клінічної психіатричної лікарні» Запорізької обласної ради (а.с.39), ОСОБА_4 з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 07.03.13 № 86 (а.с.40), консультативний висновок Центру Педіатрії «Здорове дитинство» (а.с.41) та характеристику за підписом директора та класного керівника Комунального закладу «ЗШІ № 4» ЗОР (а.с.42).

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд не вбачає в даному випадку поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, суд виходить з того, що взаємовідносини позивача ОСОБА_1 та її батька (відповідача) ОСОБА_3, а також перебування неповнолітнього сина позивача, ОСОБА_11, на консультативному обліку у лікаря-психіатра не є тими обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця (позивача) в розумінні ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, що б перешкоджали ОСОБА_1 подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, що правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини в даному випадку відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову по суті позовних вимог, заява відповідача про застосування строку позовної давності судом залишається без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков