Справа № 155/1850/15-ц Провадження № 22-ц/773/1254/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Категорія: 39 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Федонюк С.Ю.,

за участі: секретаря Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представників відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту проживання однією сімєю,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Горохівського районного суду від 05 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Горохівської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у м. Горохів по вул. Б.Хмельницького, 54, Волинської області однією сімєю з 2005 року до 08.03.2015 року (дня смерті ОСОБА_9І.), та про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Горохів, вул. Б.Хмельницького, 54, Волинської області та на земельну ділянку площею 0,10 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №947921.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2005 року до 08.03.2015 року вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Однак не звернулися до нотаріуса про складення заповіту, оскільки остання страждала на психічні розлади. 08.03.2015 року ОСОБА_9 померла. Організацією та її похованням займалася позивач. Просила встановити даний факт для оформлення спадщини, оскільки вона буде спадкоємницею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_9, прийняла спадщину відповідно подавши заяву до нотаріальної контори. Оскільки немає правовстановлюючих документів просила визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які належали на праві власності померлій ОСОБА_9

Рішенням Горохівського районного суду від 05 липня 2016 року позов в даній справі задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сімєю з 2009 року по 08.03.2015 року, дня смерті останньої.

Визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Горохів, по вул. Б.Хмельницького, 54, Волинської області та на земельну ділянку площею 0,10 га відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 947921, після смерті ОСОБА_9, яка померла 08.03.2015 року у м. Горохові Волинської області.

В решті частини позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, оскільки вважають, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 є спадкоємцем за законом четвертої черги, прийняла належну їй спадщину, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем з 2009 року по день смерті спадкодавця, разом з тим в 6-ти місячний строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Визнаючи право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які належали спадкодавцю суд вважав, що відсутні правовстановлюючі документи.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Із розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 2 слідує, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно із п. 21 даної Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Із п.23 вищевказаної постанови вбачається, якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини спадкоємець має право звернутися у суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач звернулася у суд із позовом до спадкоємців про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_9 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, оскільки постійно проживала із спадкодавцем з 2009 року, постійно з 2005 року доглядала, готувала їсти ОСОБА_9 у себе вдома, так як у її будинку був відключений газ від плити, прибирала, прала одежу, прибирала в кімнатах. Мала своє ліжко у будинку останньої, однак свою одежу в будинку останньої не зберігала, так як їх будинки знаходилися поруч і спадкодавець вела себе не зовсім адекватно. Користувалася пенсійною карткою ОСОБА_9, оскільки вона не розуміла своїх дій у використані грошей. Обробляла огород останньої, зібраним врожаєм користувалися разом.

Просила встановити даний факт, оскільки бажає прийняти спадщину після померлої ОСОБА_9

З наданих позивачем доказів слідує, що ОСОБА_9 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня своєї смерті та була зареєстрована одна. Згідно з свідоцтвом про смерть, ОСОБА_9 померла 08.03.2015 року у м. Горохові Волинської області (а.с. 5, 6, 96, 118).

Судом встановлено, що похоронила спадкодавця позивач ОСОБА_1 Вона ж проводила оплату комунальних послуг, постійно доглядала за нею. Як ствердили в судових засіданнях свідки, які були допитані як за клопотанням позивача, так і сторони відповідачів, позивач ОСОБА_1 постійно доглядала за ОСОБА_9, однак не проживала з нею постійно, а проживала у себе вдома. Даний факт також вбачається із пояснень самої ОСОБА_1, які вона давала працівникам міліції (а.с.144, 145, 149). Крім того судом встановлено і цей факт підтвердили відповідачі та їх представники, що саме ОСОБА_1 доглядала за спадкодавцем.

В підтвердження своїх доводів позивач не надала будь-яких інших доказів, крім пояснень свідків. Проте з наданих пояснень свідків не встановлено, що позивач проживала з спадкодавцем постійно протягом пяти років до дня смерті останньої. Із наданих суду копій з виписок амбулаторної карти хворого не вбачається, що ОСОБА_9 потребувала постійного догляду і перебувала в безпорадному стані з 2009 року (а.с. 29-35).

Отже судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно доглядала за спадкодавцем ОСОБА_9 починаючи з 2009 року, однак постійно не проживала з нею протягом пяти років до дня смерті спадкодавця.

Також позивач просила визнати право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_9, а саме на житловий будинок, який знаходиться в м. Горохові по вул. Б.Хмельницького, 54 (а.с.8-9), що підтверджується реєстраційним посвідченням про право власності (а.с. 8, 9), та на земельну ділянку площею 0,1000га, яка належить спадкодавцю згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК№947921 (а.с. 10).

Із наданих документів слідує, що за спадкодавцем було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а отже правовстановлюючі документи на спадкове майно є у позивача і спадкоємець має право звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте позивач та її представник не надали суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Як передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року.

На встановлені обставини справи суд першої інстанції не звернув уваги і не дав належної оцінки даним обставинам, чим порушив вимоги чинного законодавства.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 218, 60, 256ЦПК України, на підставі ст. 1264 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду від 05 липня 2016 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Волинської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту проживання однією сімєю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: