Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1328/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі головуючого судді Шульги О.М.

з секретарем Башинською Н.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника 3 особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила, що являється власником кооперативної квартири №5, розташованої в м.Коростені, вул.Київська, 5. В даній квартирі зареєстровані її донька ОСОБА_4, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Без реєстрації в квартирі проживає чоловік її доньки ОСОБА_5. За рішенням Коростенського міськрайонного суду від 16.12.2013 року відповідача ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно дитини та призначено її опікуном останньої. Спільне проживання в даній квартирі з відповідачами є неможливим, оскільки останні зловживають спиртними напоями, в квартирі збирають сумнівні компанії, за комунальні послуги не сплачують, ремонтні роботи не проводять, систематично порушують правила співжиття та використовують квартиру не за призначенням. Квартира запущена, двері побиті, на кухні та в кімнаті побиті вікна, газ та електроенергія відключені за несплату. За таких обставин спільне проживання її та онуки в квартирі є неможливим, оскільки це негативно впливає на розвиток дитини та її психічний стан. Добровільно виселитись відповідачі не бажають, тому вона вимушена винаймати інше житло. Просить на підставі ст.9, 116, 148 ЖК України, ст.317, 319, 386, 391 ЦК України постановити рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою №5 у будинку №5 по вул.Київській в м.Коростені шляхом виселення з неї відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вказала, що електроенергію , воду та газ було відключено за її зверненнями до відповідних служб.

Відповідачі в судове засідання не з"явились, про причини неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про отримання судових повісток .

Представник служби у справах дітей Коростенської міської ради ОСОБА_2 позов підтримав і пояснив, що дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. Він в складі комісії проводив обстеження умов проживання дитини в квартирі АДРЕСА_1. Бачив, що квартира запущена, на вхідних дверях відсутня ручка, неодноразово змінювались замки. Вікна в кухні та кімнаті тріснуті, електроенергія, газ відключено за наявність боргів. При обстеженні в приміщенні квартири знаходились відповідачі, які перебували в стані сп"яніння.

Свідок ОСОБА_6 показала, що сестра ОСОБА_1 проживає по сусідству з її мамою. Вона проживає зі своєю мамою, тому добре знає позивача та її доньку ОСОБА_4. Позивач разом з онукою тривалий час мешкає у своєї сестри, хоча має власне житло. Зазначила, що у квартирі ОСОБА_1 ніколи не була. Останній раз ОСОБА_4 та її чоловіка бачила в судовому засідання, де ОСОБА_4 повідомляла, що залишила квартиру та мешкає в якомусь селі.

Свідок ОСОБА_7 показала, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. ЇЇ мати мешкає по вул.Київській , 5 , тому вона часто її відвідує, і їй відомо, що відповідачі водять до квартири різні компанії.

Свідок ОСОБА_8 показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. З квартири, в якій мешкають відповідачі, часто лунають сварки та відбуваються п"янки. В квартирі брудно, поганий запах йде по під"зду , газ відключено.

Свідок ОСОБА_9 показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Господар квартири ОСОБА_1 винаймає житло, а відповідачі зловживають спиртними напоями, водять до квартири компанії, за квартиру не платять, внаслідок чого було відрізано газ та світло. В квартирі дуже брудно. Позивач не завжди може потрапити до квартири, оскільки відповідачі її не пускають.

Свідок ОСОБА_10 показала, що мешкає в будинку №5 по вул.Київській в м.Коростені. Її квартира розташована на першому поверсі. Щодня по декілька разів на день вона бачить, що до квартири, яка належить позивачу ходять громадяни, які зловживають спиртними напоями. Під час п"янок "буянять", навіть у пізній час. Така подія мала місце також два тижні потому, внаслідок чого було повідомлено правоохоронні органи. Відповідачі з квартири зробили смітник, внаслідок чого не можливо проживати не то щоб в квартирі, а навіть у під"їзді.

Свідок ОСОБА_11 показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5. Постійно чує та бачить, що до квартири приходять різні компанії, тоді в квартирі та під"їзді шум, бруд.

Допитані в судовому засіданні свідки зазначили, що з приводу антигромадської поведінки своїх сусідів ( відповідачів у справі) нікуди не звертались.

Вислухавши пояснення позивача, представника 3 особи, свідків та проаналізувавши їх з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням. Позивачу на праві власності належить кооперативна квартира АДРЕСА_2, що стверджується свідоцтвом №100, зареєстрованим 11.01.1999 року за реєстровим № 5884.

З довідки ОСББ будинків "Іскорость" №152 від 10.02.2015 року слідує, що у вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач ОСОБА_4, яка є донькою позивача, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 16.12.2013 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 та призначено позивача опікуном останньої.

Як на підставу позову позивач посилається на ряд статей, які регулюють право власності на житло та захист права власності, виконання зобов"язань, обов"язки по найму, а також виселення з підстав, передбачених ст.116, 148 ЖК України.

Відповідно до частин 4, 5 ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Так, відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»і або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу змісту наведеної норми стаття 116 ЖК України вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення:

а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення;

б) використання його не за призначенням;

в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виселення без надання житлового приміщення провадиться, якщо наймач, члени його сім'ї або інші спільно проживаючі з ним особи систематично руйнують або псують житлове приміщення.

Під руйнуванням або псуванням жилого приміщення, як підставою для виселення, слід розуміти приведення в непридатність встановленого в ньому обладнання, руйнування стін, підлоги. Виведення з ладу водопровідної системи, каналізації тощо, що потягло суттєві пошкодження жилого приміщення наймача.

Закон встановлює в якості умови виселення осіб, винних у руйнації або псуванні житлового приміщення, наявність фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій). Передбачається, що руйнація або псування здійснювалися із вини наймача.

Виселенню підлягають лише конкретно винні в цьому особи - наймач даного приміщення чи хто-небудь із членів його сім'ї, що сумісно проживають із ним опікуни, попечителі, піднаймачі, тимчасові жильці та інші, які спільно проживають.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

Виселення з такої підстави є крайньою мірою.

Позивач до позовної заяви надала копії постанов адміністративної комісії при виконкомі Коростенської міської ради від 28.05.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст.150 КУпАП та від 17.12.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст.150 КУпАП. Зміст вказаних постанов зазначає про порушення правил користування відповідачами жилим приміщенням, однак не вказує на систематичність дій.

Відключення квартири позивача від системи газопостачання, енергопостачання та водовідведення відбулось за заявою позивача, як власника квартири, а не було зруйновано відповідачами.

Підставою для виселення також є систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюються неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу.

Офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім"ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Як доказ неправомірної поведінки відповідачів позивач подала копію акту, підписаного сусідами, копії рапортів інспекторів Коростенського ВП на адресу начальника Коростенського ВП, які в розумінні ст.ст. 57 -59 ЦПК України, не є допустимими та належними доказами, а також висновки про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2015 року та повідомлення оператора служби 102 чергової частини МВС України від 20.03.2015 року.

Зі змісту висновку від 23.02.2015 року слідує, що 18.02.2015 року ОСОБА_1 зверталась до Коростенського ВП з приводу побиття її зятя ОСОБА_5 невідомими особами. Зміст висновку від 20.03.2015 року свідчить про факт звернення ОСОБА_1 до служби 102 з приводу не допуску до квартири. Дані висновки не містить доказів про застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будь-яких заходів запобігання чи громадського впливу органами поліції.

Отже вказані висновки також не можуть бути належними доказами щодо предмету порушеного спору.

Використання жилого приміщення не за призначення має місце в разі його використання не для проживання, а в інших цілях, зокрема розміщення майстерні, обладнання складу або іншого підсобного приміщення, утримання тварин.

В судовому засіданні встановлено, що в зазначених цілях квартира відповідачами не використовується.

Таким чином доказів, відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, на підставі яких суд міг би зробити безспірний висновок про систематичність порушення відповідачами правил співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення або використання його не за призначенням позивач не надала і в судовому засіданні вони не були здобуті.

Стаття 148 ЖК України, на яку, як на підставу позову послалась позивач, до правовідносин, які виникли між сторонами, застосуванню не підлягає.

З врахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх виселення задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.9, 116 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, -

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя :