Номер провадження: 22-ц/785/2684/16
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

25 лютого 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2008 року сторони уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 69000,0 доларів США строком до 17 вересня 2029 року зі сплатою 13,80% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором (далі - Кредитний договір).

В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов Кредитного договору, 16 вересня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 229098 (далі - Договір поруки).

Посилаючись на те, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 09 лютого 2015 року виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором у розмірі 70543,97 доларів США, що складається з наступного:

- заборгованість за простроченим кредитом 62549,98 доларів США;

-заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 7993,99 доларів США;

-заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту та

процентів за кредит - 24433,37 грн., з яких:

- пеня за прострочення сплати кредиту - 3725,46 грн.;

- пеня за прострочення сплати процентів - 20707,91 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно заборгованість за Кредитним договором та судові витрати у справі.

Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено частково.

Було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 70543,97 доларів США, що складається з наступного:

заборгованість за простроченим кредитом - 62549,98 доларів США;

заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 7993,99 доларів США;

заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту та процентів за кредит - 24433,37 грн., з яких:

пеня за прострочення сплати кредиту - 3725,46 грн.;

пеня за прострочення сплати процентів - 20707,91 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у загальному розмірі 3654,0 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (а.с.113-114).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного заочного рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Обставини укладення 16.09.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» Кредитного договору та між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» - Договору поруки визнані сторонами, підтверджуються матеріалами справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи припинений Договір поруки, та чи є правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до відповідачів.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, уклавши Договір поруки, апелянт ОСОБА_3 виступила поручителем та зобов'язалась солідарно з позичальником ОСОБА_4 відповідати перед банком за виконання зобов'язань по Кредитному договору, у тому числі щодо повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку, пов'язаних із стягненням заборгованості.

Враховуючи, що позичальник належним чином свої обов'язки по Кредитному договору не виконував, станом на 09 лютого 2015 року виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором у розмірі 70543,97 доларів США, що складається з наступного:

- заборгованість за простроченим кредитом - 62549,98 доларів США;

- заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 7993,99 доларів СІЛА;

- заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту та процентів за кредит - 24433,37 грн., з яких:

- пеня за прострочення сплати кредиту - 3725,46 грн.;

- пеня за прострочення сплати процентів - 20707,91 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність стягнення зазначеної кредитної заборгованості солідарно з відповідачів.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що Договір поруки є припиненим, оскільки без її відому сторони Кредитного договору внесли доповнення в п. 10.2 Кредитного договору, згідно яких у випадках настання обставин, передбачених пунктами «а», «б» п. 10.2 - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в подвійному розмірі, а у випадку настання обставин п. «в» - ставка збільшується не більше ніж на 5%, чим фактично збільшено обсяг її відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, по-перше: зазначені доводи не підтверджені матеріалами справи, які не містять жодного доказу внесення змін до Кредитного договору, у тому числі щодо збільшення обсягу відповідальності позичальника або поручителя.

По-друге: Кредитний договір взагалі не містить п. 10.2, на який посилається апелянт, а містить лише 4 Розділи і закінчується п. 4.3.

Разом з тим, підписавши Кредитний договір, позичальник ОСОБА_4 також погодився із його п. 3.1, згідно якого він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід'ємною частиною договору.

Так, згідно п. 5.2 вищевказаних Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.18, 182), у випадках настання обставин:

передбачених підпунктами «а» (за винятком випадків порушення Позичальником умов Договору щодо зобов'язань за Договором, а також порушення п. 3.4.5 Правил), та/або «б» пункту 5.1. Правил - процентну ставку за користування кредитними коштами може бути встановлено в розмірі не більше подвійної процентної ставки, що діє на момент підвищення розміру процентної ставки за Договором;

передбачених підпунктами «в» та/або «ґ» та/або «д» пункту 5.1. Правил - процентну ставку за Договором може бути збільшено не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 (п'ять) % для кредитів в іноземній валюті, від діючого на момент підвищення розміру процентної ставки за Договором;

передбачених підпунктом «г» пункту 5.1. Правил - процентну ставку за користування кредитними коштами може бути збільшено до рівня ставки, що діє на момент підвищення базової процентної ставки Банку за відповідною програмою кредитування;

передбачених підпунктом «е» пункту 5.1. Правил - процентну ставку за користування кредитними коштами може бути зменшено до розміру, що визначається Банком.

Таким чином, збільшення або зменшення процентної ставки за Кредитним договором передбачена останнім та Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід'ємною частиною Кредитного договору.

В свою чергую, підписавши Договір поруки, апелянт ОСОБА_3 також підтвердила, що дає згоду на зміни умов Кредитного договору, оскільки у відповідності до п. 2.1 Договору поруки у випадку зміни умов основного Договору поручитель підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Договору не потребують додаткового укладення Сторонами угод щодо внесення змін (а.с.23).

З цих підстав доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що Договір поруки є припиненим, оскільки вона своєї згоди на збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами не надавала, є безпідставними і спростовуються наявними у справі доказами.

Інші доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що суд не викликав її в судове засідання, в якому було ухвалено судове рішення, є слушними, однак колегія суддів виходить із того, що 27.03.2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовних матеріалів, разом з повісткою про необхідність явки до суду на 14.04.2015 року, на 10.00 год. (а.с.72).

Однак апелянт ОСОБА_3 до суду не з'явилась, своїх заперечень проти позовної заяви суду не надала і в подальшому хід судового розгляду справи її не турбував.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе судове рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалене судове рішення є законним, правильним і справедливим, а тому не може бути скасоване з формальних міркувань, які, в свою чергу, не можуть вплинути на законність оскаржуваного судового рішення.

Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що на час ухвалення судового рішення, між сторонами йшли перемовини щодо досудового врегулювання спору шляхом проведення реструктуризації заборгованості, а тому суд не мав права ухвалювати оскаржуване судове рішення, так як зазначені обставини жодним чином не можуть вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення.

При цьому колегія суддів також враховує, що спір між сторонами до сих пір не врегульований і матеріали справи не містять доказів реструктуризації боргу відповідачів перед позивачем.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко