АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1735/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2862/16Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю заявника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

В апеляційній скарзі на вказане рішення заявник ОСОБА_3, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її заяви.

Вказує, що суд невірно застосував до правовідносин приписи національного законодавства про пенсійне забезпечення, безпідставно не застосувавши норми Закону РФ від 12 лютого 1993 року № 4468-1 «Про пенсійне забезпечення осіб, проходивших військову службу ….. та їх сімей" та не взявши до уваги покази свідків, які підтвердили факт перебування її на утриманні у чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21 листопада 2003 року між громадянином Російської Федерації ОСОБА_5 укладено шлюб відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1, виданого Відділом ЗАГС м. Новомосковська і Новомосковського району Тульської області 21 листопада 2003 року (а.с. 5).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 21.12.2011р. (а.с.4), ОСОБА_5 - за цією ж адресою з 07.07.2012 р. (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_2 за період з 01.01.2003р. по 31.03.2016р. відсутня інформація про доходи (а.с.11).

Як вбачається з довідки Миргородського міськрайонного центру зайнятості від 13.07.2016р., ОСОБА_2 на обліку (як безробітна) в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості не перебувала (а.с.12).

Згідно довідки Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області ОСОБА_5 отримував пенсію по вислузі років з 02 листопада 1999 року по 31 жовтня 2015 року і розмір його пенсії на момент смерті становив 21736,89 руб. (а.с.10).

Як вбачається з відповіді Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області від 20.02.2016р. на звернення заявниці від 01.02.2016р., у відповідності з ст.29 Закону Російської Федерації від 12.02.1993р. № 4468-1 «Про пенсійне забезпечення осіб, що проходили військову службу, … та їх сімей» право на пенсію у випадку втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлих осіб, на яких розповсюджується дія вказаного Закону, що перебували на їх утриманні (а.с.8-9).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявник на час смерті свого чоловіка не досягла пенсійного віку, не була інвалідом, була працездатною, нею не надано відомостей про те, що вона не працювала у зв'язку з доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 2 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі про перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами та доповненнями), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_9 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами та доповненнями), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року.

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, з врахуванням показів свідків, які підтвердили суду факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_5 та ведення нею домашнього господарства і догляду за чоловіком до дня смерті останнього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.

При цьому, суд вірно взяв до уваги ту обставину, що заявник на час смерті свого чоловіка не досягла пенсійного віку, не була інвалідом, була працездатною та не надала відомостей про те, що не працювала у зв'язку з доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення пенсійного законодавства Російської Федерації, на увагу колегії суддів не заслуговують з огляду на те, що заявник ОСОБА_2 є громадянином України, має зареєстроване в Україні постійне місце проживання, а відтак на неї поширюється правове регулювання Законів України, в тому числі і положень національного законодавства про пенсійне забезпечення.

Зазначене узгоджується з положеннями ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно яких особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є, а також ґрунтується на нормах ст.82, згідно яких визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона має намір отримувати пенсію на території Російської Федерації, також не заслуговують на увагу, оскільки згідно листа Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області від 20.02.2016р. право на пенсію на території Російської Федерації виникає лише після отримання посвідки на проживання або отримання громадянства Російської Федерації.

Як вказувалося вище, заявник ОСОБА_2 є громадянином України, має зареєстроване в Україні постійне місце проживання. Посвідки на проживання на території Російської Федерації та громадянства зазначеної держави заявник не має.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак