АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Головачова Я.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої його представником ОСОБА_5

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову

В С Т А Н О В И Л А :

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернуся до суду з зазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно письмових розписок він з лютого 2013 року по січень 2014 року передав гроші в сумі 1 508 000 дол. США, які за договором відступлення були передані ОСОБА_3 в рахунок поетапної оплати за належні останньому корпоративні права в ТОВ «ЛІРА-2000». Проте,свої зобов‛язання ОСОБА_3 не виконував, у зв‛язку з чим 8 липня 2016 року він (позивач) уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки,за яким останній зобов‛язався за виконання зобов‛язань ОСОБА_3 в розмір 100 000 грн. Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3,ОСОБА_4- як подружжя, а з ОСОБА_2- як поручителя борг,який разом з штрафними санкціями складає 79 674 239,22 грн.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення позивач, в цей же день, подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3

Ухвалою суду від 29 серпня 2016 року заяву задоволено частково, лише відносно арешту спільного майна подружжя ОСОБА_3, щодо арешту та заборон на корпоративні права, належні ОСОБА_3 в ТОВ «Ліра-2000» в задоволені заяви відмовлено.

27 вересня 2016 року позивач повторно подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на частку належну ОСОБА_3 в статутному фонду ТОВ «Ліра» та заборони вчиняти певні дії відносно цього майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року заява ОСОБА_1 задоволена, в межах суми позову,а саме : накладено арешт на частку в статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «Ліра-2000» в сумі 22 581 025,00 грн., що становить 75,2701 % статутного капіталу ТОВ «Ліра-2000» .

Заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо користування, розпорядження та відчуження частки в статному капіталі (корпоративними правами) ТОВ «Ліра-2000» в зазначеній сумі та частці статутного капіталу ТОВ «Ліра-2000».

Заборонено Міністерству юстиції України, його територіальним органам в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Комісії з питань розгляду скаргу сфері державної реєстрації, Головному управлінню юстиції у м. Києві, районним, районним у містах, міським (міст обласного значення), міськрайонним, міжрайонним управлінням юстиції, підрозділам Державної реєстраційної служби України, державним та приватним нотаріусам, а також будь-яким іншим суб‛єктам державної реєстрації вчиняти та/або скасовувати та/або коригувати будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «Ліра-2000» та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань записів про зміни до статуту ТОВ «Ліра-2000», а також дії щодо внесення змін до відомостей про ТОВ «Ліра-2000» , які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що не пов‛язані зі змінами в установчих документах.

Стягувачем визначено ОСОБА_1,боржником - ОСОБА_3

З такою ухвалою відповідач ОСОБА_3 не погодився і через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на грубе порушення судом норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позовунорм процесуального права просить ухвалу суду скасувати .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги представник вказує, зокрема,що при вирішенні судом питання застосування заходів забезпечення позову,не враховані інтереси та права інших осіб товариства,які можуть бути порушені обмеженням можливостей господарюючого суб‛єкта користуватися та розпоряджатися власним майном,що може призвести до незворотних наслідків.

При винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було вказано на чиє саме майно накладається арешт, та на підставі яких правовстановлюючих документів ОСОБА_6, який вказаний в ухвалі як боржник, належить йому частка в статутному капіталі ТОВ «Ліра-2000». З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який знаходиться у відкритому доступі, вбачається, що корпоративні права на ТОВ «Ліра-2000» повністю належать ТОВ «ОІЛСІ» ().

ОСОБА_3 не приховує той факт, що на підставі Мирової угоди, затвердженої Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року у справі № 910/15792/14 йому дійсно належить 75,2% статутного капіталу ТОВ «Ліра-2000», проте через ряд штучно створених ТОВ«ОІЛСІ» перешкод, ці права не можливо зареєструвати у встановленому законом порядку.

Оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони користування та розпорядження часткою в статутному капіталі ТОВ «Ліра-2000» в розмірі 22 581 025,00 грн., вчиняти та /або скасовувати, коригувати будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації змін до установчих документів, внесення записів про зміни до статуту та внесення змін до відомостей про ТОВ «Ліра-2000», то представник ОСОБА_3 вважає її одним із засобів створення штучних перешкод для нього, з метою ненадання йому можливості зареєструвати своє законне право на частку в статутному капіталі ТОВ«Ліра-2000».

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставини на які вказував заявник, відтак ухвала суду суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, знаходяться у нього або у інших осіб.

Як вбачається, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року ( ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року зазначена ухвала залишена без змін) відкрито провадження за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Звернувшись до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, позивач обгрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_3не виконує свої зобов‛язання і не застосування заходів забезпечення потягне в майбутньому утруднення або взагалі неможливість виконання рішення суду, в разі задоволення його позовних вимог. Просив накласти арешт та заборони на майно ОСОБА_3, а саме на належну йому частку в ТОВ «Ліра-2000», у межах ціни позову .

Позов ОСОБА_1 носить майновий характер, ціна позову складає 79 674 239,22 грн.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вимоги позивача, характер взаємовідносин сторін по справі, і те, що для виконання рішення в подальшому необхідно його забезпечити, а невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно.

Виходячи з характеру заявлених вимог, у разі задоволення позову, таке приведе до труднощів у виконанні рішення суду.

Судом вірно встановлено, що між сторонами у справі дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання у майбутньому рішення суду у разі задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

За таких обставин, в ухвалі зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на майно відповідача у межах позовних вимог, з метою забезпечення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з‛ясував правову природу прав ОСОБА_3,його частку в ТОВ «Ліра-2000» та не врахував інтереси інших учасників товариства не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки колегія суддів вважає, що позивач довів суду, що невжиття вказаного заходу забезпечення позову в межах позовних вимог, може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Між тим, на спростування зазначених доводів позивача, та на підтвердження своїх заперечень відповідач жодних доказів не надав.

Оскаржувану ухвалу, на думку колегії суддів, постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень вимог закону, які є підставою для скасування ухвали в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,312, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22-ц/796/13731/2016 Головуючий у 1 інстанції - Чередніченко Н .П.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Головачова Я.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої його представником ОСОБА_5

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ст.ст. 218,317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину ухвали, повний текст якої буде виготовлено 7 листопада 2016 року.

Колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді